ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 січня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 747/221/22

Головуючий у першій інстанції Косенко Ю. Л.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/242/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області у складі судді Косенко Ю.Л. від 21 жовтня 2022 року, місце ухвалення рішення смт.Талалаївка, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.05.2016 року Талалаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №09. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначала, що сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказувала, що з дати укладення шлюбу їх подружнє життя проіснувало шість років, а протягом останніх років шлюбні відносини погіршились. Як стверджувала позивач, з початку серпня 2022 року у відносинах подружжя взагалі відсутнє порозуміння та повага, шлюбні відносини та сімейне життя не склалось з причини розбіжностей у поглядах на подружні обов`язки, шлюб носить формальний характер, примирення між сторонами неможливе. За наведених обставин, ОСОБА_1 просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , та після розірвання шлюбу повернути їй прізвище - ОСОБА_4 . Також позивач просила не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати.

Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21.10.2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі. Судом розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.05.2016 року Талалаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис №09. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 повернуто дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 . Також суд зазначив: Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 . Судові витрати у справі судом покладено на позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21.10.2022 року частково, а саме, в частині визначення судом першої інстанції: Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 , та ухвалити нове рішення про розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 вказують, що при ухваленні рішення судом першої інстанції зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, а також судом порушено норми процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає, що у порушення статті 264 ЦПК України, суд першої інстанції при розгляді справи про розірвання шлюбу вирішив питання щодо правовідносин, які не були предметом вимог заявленого ОСОБА_1 позову, і не були предметом спору між сторонами, Апелянт стверджує, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, при цьому, ОСОБА_2 визнав вимоги позову про розірвання шлюбу, і просив розглянути дану справу за його відсутності. При цьому, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги не змінювала та не уточнювала, додаткових позовних вимог не заявляла, також просила справу розглянути за її відсутності. Апелянт вказує, що суд першої інстанції у рішенні від 21.10.2022 року, у даній цивільній справі №747/221/22, рішенням задовольнив дві позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме, розірвання шлюбу та проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - позивачем. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, невірно визначив правовідносини між сторонами, та вийшов за межі вимог заявленого позову, вирішивши питання щодо місця проживання малолітньої дитини сторін спору, і вказана вимога у позові ОСОБА_1 не заявлялась, і не була предметом позову. Апелянт вказує, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ч.4 статті 19 Сімейного кодексу України, не залучив до участі у справі орган опіки та піклування, оскільки в позовній заяві позивач не порушував питань, які стосуються прав або інтересів дитини. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано вийшов за межі вимог заявленого ОСОБА_1 позову, та в порушення принципу диспозитивності, вирішив питання про проживання малолітньої дитини сторін спору, за відсутності позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_2 рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21.10.2022 року апелянтом не оскаржується.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 , у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21.10.2022 року.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Коробко С.Є. підтримала вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. У поданій апеляційному суду 20.01.2023 року заяві позивач ОСОБА_1 просила розгляд справи провести за її відсутності. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 28.05.2016 року Талалаївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , відповідний актовий запис №09, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.05.2016 року (а.с.4).

Сторони по справі є батьками дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 29.11.2016 (а.с.10).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 21.10.2022 року, задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача про розірвання шлюбу, укладеного із ОСОБА_2 , оскільки збереження сім`ї суперечило б інтересам сторін, шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка, примус до шлюбу не допускається. При цьому, у резолютивній частині рішення суду першої інстанції від 21.10.2022 року, крім висновку суду про розірвання шлюбу між сторонами спору, суд першої інстанції також зазначив (четвертий абзац резолютивної частини рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21.10.2022 року): Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги в частині того, що суд першої інстанції безпідставно зазначив у резолютивній частині рішення від 21.10.2022 року: Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 . При цьому, апелянт стверджує, що вказане питання не було предметом розгляду суду першої інстанції при вирішенні по суті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, і у вимогах заявленого позову про розірвання шлюбу ОСОБА_1 не ставила питання про залишення проживання з нею дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, апеляційний суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі №339/143/20, провадження №61-6809св21.

Як зазначено у вканій постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі №339/143/20, провадження №61-6809св21, … Враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував місце проживання дитини, не визначаючи його.

У постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, провадження №61-14859св19, Верховний Суд зазначив, що ...За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Із наведеного вбачається, що зазначення у резолютивній частині рішення суду, з ким із батьків залишається проживати дитина, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з одним із батьків, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання, та не визначаючи його.

Разом з тим, необхідно зазначити, що відповідно до приписів ч.1, ч.3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи, не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, для зазначення судом у справі про розірвання шлюбу щодо залишення проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків, обов`язковими умовами для цього є відповідна вимога позивача у позовній заяві про розірвання шлюбу, а також дослідження та встановлення судом в ході розгляду справи про розірвання шлюбу, обставин відносно того, з ким із батьків фактично залишилась проживати дитина сторін спору після припинення шлюбних відносин. У разі, якщо такі обставини не були встановлені судом в ході розгляду справи, суд позбавлений можливості констатувати місце проживання дитини під час вирішення питання про розірвання шлюбу.

Відповідно до приписів ч.1-5 статті 263 ЦПК України, яка регламентує законність і обґрунтованість судового рішення, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 статті 264 ЦПК України, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (постанова Верховного Суду від 18.01.2023 року у справі № 172/410/21, провадження № 61-17842св21).

Як вбачається із позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.2-3), в обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що з дати укладення шлюбу їх з відповідачем подружнє життя проіснувало шість років, а протягом останніх років шлюбні відносини погіршились. Як стверджувала позивач, з початку серпня 2022 року у відносинах подружжя взагалі відсутнє порозуміння та повага, шлюбні відносини та сімейне життя не склалось з причини розбіжностей у поглядах на подружні обов`язки, шлюб носить формальний характер, примирення між сторонами неможливе. За наведених обставин, ОСОБА_1 просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , та після розірвання шлюбу повернути їй прізвище - ОСОБА_4 . Також позивач просила не стягувати з відповідача понесені нею судові витрати.

У позові ОСОБА_1 також зазначала, що сторони від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, доводів відносно того, з ким фактично проживає дитина, а також відповідних вимог про залишення проживання дитини із матір`ю ОСОБА_1 , позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в собі не містить. При цьому, розгляд справи відбувся судом першої інстанції 21.10.2022 року, за відсутності сторін спору, які звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності (а.с.24,25).

Як вбачається із рішення суду першої інстанції від 21.10.2022 року, судом було досліджено свідоцтво по шлюб сторін спору Серії НОМЕР_1 від 28.05.2016 року (а.с.4), та копію свідоцтва про народження сина сторін - ОСОБА_3 , Серії НОМЕР_2 від 29.11.2016 року (а.с.10).

Обставини відносно того, з ким із сторін спору проживає їх дитина після припинення фактичних шлюбних відносин батьків, та з ким із батьків проживає син сторін спору на момент звернення позивача до суду із позовом про розірвання шлюбу, не були предметом дослідження суду першої інстанції, з даного приводу сторони спору жодних пояснень суду не надавали. При цьому, мотивувальна частина рішення суду першої інстанції від 21.10.2022 року відповідних висновків з даного приводу в собі не містить.

Приймаючи до уваги вищенаведене, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції необґрунтовано зазначив у резолютивній частині рішення суду першої інстанції від 21.10.2022 року: Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1, ч.2, ч.3 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається із наданих ОСОБА_2 довідок Талалаївської селищної ради: №924 від 04.11.2022 року, №47 від 17.01.2023 року (а.с.76; 76,зворот), ОСОБА_2 дійсно проживає в АДРЕСА_1 . До складу сім`ї ОСОБА_2 входить син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21.10.2022 року - змінити, виключивши з його резолютивної частини четвертий абзац, в якому суд зазначив: Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21.10.2022 року, необхідно залишити без змін.

У неоскаржуваній апелянтом ОСОБА_2 частині рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21.10.2022 року, апеляційним судом не переглядається, в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, апеляційний суд приймає до уваги позицію сторони відповідача, а саме, в ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, представник відповідача не ставила питання щодо стягнення понесених судових витрат з позивача на користь відповідача.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, п.1, п.4 ч.1 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2022 року - змінити, виключивши з його резолютивної частини четвертий абзац, в якому суд зазначив: Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Талалаївського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: