Справа № 367/2635/21
провадження №2/216/451/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді: Бутенко М.В.

за участю

секретаря судового засідання Кравець А.С.

без участі сторін та без застосування технічного запису

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 964892,55 (дев`ятсот шістдесят чотири тисячі вісімсот дев`яносто дві) гривні 55 коп. боргу, що еквівалентно 34500 доларів США на день подачі позову та 24122,31 (двадцять чотири тисячі сто двадцять два) грн. 31 коп. за прострочення виконання зобов`язання, а всього разом 989014, 86 грн. (964892,55 грн. + 24122, 31 грн.) ( дев`ятсот вісімдесят дев`ять тисяч чотирнадцять) гривень 86 копійок. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати в розмірі 9890,15 (дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто) грн. 15 коп. та 1000 (одну тисячу) гривень за надання правової допомоги, а всього 10890,15 (десять тисяч вісімсот дев`яносто) грн. 15 коп. (9890,15 грн. + 1000 гривень).

Свою заяву обґрунтовує наступним: 10 травня 2020 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача грошові кошти у розмірі 34 500 (тридцять чотири тисячі п`ятсот) доларів США.

Даний договір між сторонами був укладений в м. Ірпінь Київської області, оскільки відповідач проживає в АДРЕСА_1 зі своєю дружиною ОСОБА_3 . Гроші відповідачу ОСОБА_2 позивачка передала в присутності його знайомого ОСОБА_4 .

Відповідно до домовленості сторін та розписки, виданої відповідачем ОСОБА_2 , він зобов`язався повернути позивачу борг до 01.06.2020 року.

Вказані обставини підтверджуються розпискою, власноручно написаною ОСОБА_2 в присутності спільного знайомого ОСОБА_4 , копією рішення суду про розлучення відповідача №367/3052/20.

Факт укладення 10.05.2020 року договору позики між сторонами в м. Ірпені Київської області в судовому засіданні також підтвердять свідки, явку яких позивачка забезпечить в судове засідання.

Вище названий договір укладався в м. Ірпінь Київської області тому, що як сторони проживають в даному регіоні. Відповідач проживає в АДРЕСА_1 у своєї дружини ОСОБА_3 .

Не зважаючи на досягнуту 10.05.2020 року між сторонами домовленість повернути позивачу борг до 01.06.2020 року, відповідач ОСОБА_2 по сьогоднішній день борг не повернув.

В порядку забезпечення виконання взятого на себе зобов`язання повернути позивачу борг, відповідач ОСОБА_2 в подальшому передав позивачу свій автомобіль BMW М4 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігався в гаражі позивача, але в подальшому працівники Деснянського відділу поліції м. Києва даний автомобіль вилучили як речовий доказ.

В червні 2020 року, після закінчення строку повернення позивачу боргу, вона направляла відповідачу ОСОБА_2 претензію з проханням повернути їй взятий у неї борг. Але відповідач борг не повернув і став ухилятися від зустрічей з позивачкою, а тому вона змушена звертатися до суду з даним позовом.

Копію претензії, яку позивач направляла відповідачу та копію доручення на автомобіль позивач додає як доказ до позовної заяви.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, в кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виходячи із вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно вимог ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу.

Як вбачається зі ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

З урахуванням вище названих вимог закону та того, що відповідач ОСОБА_2 отримав у позивача борг в доларах США, то він повинен повернути борг в національній валюті - гривні, але з врахуванням нині діючого курсу долара США.

Так, відповідно з офіційним курсом Національного банку України, від 29.03.2021 року курс гривні до долару США становить 2796,7900 за 100 дол. США.

З врахуванням нині діючого курсу долара США борг відповідача в гривнях на даний час становить 964892 грн. 55 коп. (27,9679 грн. х 34500 дол. США) .

Крім того, з відповідача також повинно бути стягнуто 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так як відповідач ОСОБА_2 повинен був повернути позивачу борг до 01.06.2020 року, то розрахунок процентів повинен бути стягнутий за 10 місяців і він становить 24122, 31 грн. /(964892,55 грн. х 3%) : 12/х 10 міс./.

Загальна сума заборгованості з урахуванням 3% річних за 10 місяців становить 989014,86 грн. (964892,55 грн. + 24122,31 грн.).

Попередній орієнтовний розрахунок сум судових витрат, що позивачка понесла і очікує понести у зв`язку з розглядом справи складається із судового збору в сумі 9890 грн. 14 коп. (989014, 86 грн. х 1%) та витрат на правову допомогу при підготовці позовної заяви в суд в сумі - 1000 грн.

Справу було отримано Центрально-міським райсудом м. Кривого Рогу за підсудністю на підставі ухвали судді Ірпінського міського суду Київської області від 18.05.2021 року.

Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 30.09.2021 року, справу призначено до підготовчого судового засідання.

05.12.2022 року від позивача було отримано заяву про розгляд справи без її участі, позовну заяву вона підтримує та просить суд задовольнити її, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Ухвалою суду від 03.04.2023 року було закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Позивачка та/або її представник жодних інших заяв, клопотань, доказів по справі до матеріалів справи не надсилали, питання допиту свідків по справі не підіймали, оригінал розписки, якій відсутній в матеріалах справи, у наявності є копія завірена особисто позивачем, позивачем на адресу суду направлений не був.

Відповідач в жодне призначене судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про день та час слухання справи за місцем свого реєстраційного обліку, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В матеріалах цивільної справи міститься ксерокопія розписки від 10.05.2020 року, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 34 500 (тридцять чотири тисячі п`ятсот) доларів США, які зобов`язується повернути до 10.06.2020 року. Розписка написана в присутності ОСОБА_4 .

Оригінал вказаної розписки суду надано не було.

Також позивачем розраховано суму за прострочення виконання відповідачем зобов`язання . Статтею 6 ЦК встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Так, ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 і 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У той самий час за змістом ч. 1, 2 ст. 207 і ч.2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому, відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Важливість етапу дослідження доказів для оцінки доказів полягає в тому, що забезпечується формування внутрішнього переконання суддів одразу з моменту надходження справи до суду і прийняття доказів, на етапі дослідження доказів, у процесі детального аналізу кожного з них у суду є можливість оцінити докази у своїй сукупності та порівняти їх, оскільки належна оцінка судом наявних у справі доказів є однією з гарантій права особи на справедливий судовий розгляд, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) роль мотивувального судового рішення полягає в тому, що судом були досліджені всі надані докази і аргументи сторін.

Так, позивачем додано до позовної заяви ксерокопію розписки (оригінал не оглядався).

При цьому, сама по собі наявність розписки не свідчить про факт виникнення між сторонами позикового зобов`язання.

Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Оскільки вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу є похідними від вирішення спору щодо стягнення безпосередньо суми заборгованості за договором позики, і враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення таких вимог, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів та сум, передбачених ст.625 ЦК України, також не підлягають задоволенню.

Судові витрати понесені позивачем, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, слід віднести за рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст.2,4,12,13,81,141,263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: М.В. БУТЕНКО