БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №497/2050/23
Провадження №2/497/703/23
04.12.2023 року м. Болград
Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Кодінцевої С.В.,
за участю секретарів судового засідання - Деревенського І.Ю., Мунтянової В.Р.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Дімова Д.П. ,
представника третьої особи органу Опіки та піклування - Мохначевої М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Болградська міська рада Одеської області в особі Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернулася до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Болград Одеської області відносно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Свої вимоги позивач мотивує тим, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрував шлюб 28 січня 2010 року з відповідачем, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в Болградському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), запис акту №8 від 28.01.2010 року, і проживав з відповідачем протягом трьох років.
В цьому шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позивач стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося, в зв`язку з різними поглядами на життя, розбіжністю в характерах, одруження з відповідачкою виявилося невдалим, шлюбні відношення між ними припинені, після трьох років подружнього життя відповідач почала виїжджати на заробітки за межі України, приїжджала до дому 1 раз на рік на декілька днів, тоді як позивач з донькою проживали разом, донька перебувала і перебуває на його, позивача утриманні, та він сам займається її вихованням, майже 13 років вони з відповідачем разом не проживають, спільне господарство не ведуть, кожен з них живе своїм окремим життям.
Позивач зазначає, що наразі Болградським районним судом Одеської області розглядається справа про розірвання шлюбу між позивачем і відповідачем по даній справі, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживає з ним, з батьком, в належному йому житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на повному його, позивача утриманні, усі витрати на одяг, взуття, продукти харчування, засоби особистої гігієни, лікувальні засоби, засоби необхідні для розвитку дитини - несе він, позивач особисто, кошти за перебування доньки в дитячому садку також сплачував самостійно, за весь час навчання доньки у Виноградівському ліцеї імені О.О.Банєва Болградської міської ради Одеської області, а наразі вона вже у 8 (восьмому) класі, усі витрати несе позивач самостійно.
Разом з цим, позивач стверджує, що відповідач тривалий час перебуває за кордоном, де працює та лише інколи приїжджає до м. Болград, востаннє, будучи восени в Болградському районі, відповідач взагалі повідомила, що більше приїжджати не буде, що негативно впливає на емоційний і психологічний стан доньки.
Ухвалою від 07.09.2023 року було відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 27.09.2023 року о 10:00 годині (а.с.25), про що повідомлено сторін по справі (а.с.26).
У підготовче засідання 27.09.2023 року:
-позивач та його представник до суду з`явилась наполягали на відкладені підготовчого судового засідання (а.а.23).
18.09. 2023 року на адресу суду надійшла заяву про перенесення підготовчого засіданні, у зв`язку з неможливістю надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача від Болградської міської ради Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, у зв`язку з неможливістю провести засідання комісії так як більшість її членів перебуває у щорічній відпустці (а.с.27).
-відповідач про час та місце проведення підготовчого розгляду повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства. За даними Відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області судова повістка надсилалась за адресою місця її реєстрації (а.с.24-).
Представник третьої особи до суду не прибув, причини неявки не повідомив.
Протокольною ухвалою суду від 27.09..2023 року було оголошено перерву у підготовчому засіданні на 14:00 годину 26.10..2023 року (а.с.39), та вжито заходів для належного сповіщення сторін по справі (а.с.34).
В підготовчому засідання 26.10.2023 року:
- позивач та його представник адвокат Дімов Д.П. підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні. Пояснили, що ними суду надано усі докази, та можливо закрити підготовче провадження і призначити справу до судового розгляду;
- представник третьої особи в судовому засідання підтримала вимоги позивача, позицію адвоката та надала суду копію письмового висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_3 батьківських прав, не заперечувала проти призначити справу до судового розгляду.
Пояснила, що вона особисто повідомляла відповідача про наявність цієї справи в суді, пропонувала прибути на засідання Служби у справах дітей, на засідання Органу опіки та піклування, а також суду. Крім того, роз`яснювала про можливість подати відзив, заперечення та усі наявні у неї докази. Втім, відповідач не скористалася своїм правом та у подальшому ігнорувала усі телефонні дзвінки представника Органу опіки та піклування.
- відповідач до суду не з`явилася будь-яких заяв, клопотань, відзиву - не надсилала. Суд вживав заходи для належного сповіщення відповідача, яка перебуває за межами України на номер телефону НОМЕР_1 через меседжер Вайбер.
Ухвалою суду від 26.10.2023 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 15.11.2023 року, про що повідомлено сторін по справі (а.с.45).
В судовому засіданні 15.11.2023 року:
-позивач підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Надав пояснення з підстав зазначених в позові.
Позивач пояснив, що відповідач працює за кордоном зі своєю мамою, приїжджає один раз на рік на один місяць і постійного говорить що більше не поїде. Але через деякий час знову все повторюється, та не спливає навіть одного місяця, як відповідач їде до Італії. Приїжджаючи з Італії, відповідач зупиняється в будинку своєї матері в м.Болград, а доньку бере до себе в гості. В останнє, він позивач, став помічати, що відповідач постійно з кимось листується в телефоні, розмовляє тихо, пошепки, щоб ніхто не чув. Коли розпочалася військова агресії, він особисто просив відповідача взяти доньку в Італію аби донька було в безпеці, однак відповідач відмовилися, посилаючись, що в будинку де вона проживає не достатньо місця. ОСОБА_3 не цікавиться навчанням доньки, її розвитком та життям, лише телефонує. Інколи висилала кошти для дитини по 100 євро в місяць, але не регулярно. Останній раз приїжджала в Україну 30 липня 2023 року, та при цьому повідомила доньці, що більше не приїде. На ці слова матері, дитини дуже розхвилювалася, зазнала стресу, не бажала розмовляти, та дуже важко було вивести її з такого стану.
Наразі донька не бажає спілкуватися з матір`ю, не відповідає на її дзвінки.
- представник позивача пояснив що, це незвична ситуація в даній справі пояснюється тим, що, дівчинка залишилась з батьком, а не з матір`ю, а мати самоусунулась від виховання дитини. Зауважив на тому, що згідно отриманих довідок з дошкільних та загальноосвітніх закладів вихованням та навчанням дитини з самого дитинства займається тільки батько. Це підтверджує, що він зможе і надалі самостійно виховувати доньку. Просив позбавити відповідача батьківських прав.
- представник третьої особи - прибула, та не заперечувала проти позовних вимог позивача.
Пояснила, що вона як представник Органу опіки та піклування особисто спілкувалась з матір`ю дитини по телефону, однак надалі перестала відповідати та брати слухавку. Надавали їй зразок заяви та відповіді не отримали. Під час спілкування було зрозуміло, що дівчинка ображена на маму, підліток дуже важко це переносить. Вважає доцільним позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її доньки ОСОБА_4 .
Дівчинка ОСОБА_4 пояснила, що живе з батьком в селі Виноградівка. Мати приїжджала два рази на рік, а потім все рідше і рідше. Інколи висилали посилки з продуктами. Вона постійно на роботі та не може надати належної уваги доньці. Пояснила, що мати з нею мало проводила часу. В серпні цього року приїжджала, вони нікуди разом не ходили, не їздили, мати займалася своїми справи, а коли були разом, то кожний з них «сидів в телефоні». День народження святкували разом. Дівчинка стверджувано говорила, що не хоче спілкуватись з матір`ю, так як мама постійно обіцяла, що залишиться та свого слова не дотрималась.
- відповідач до суду не прибула, хоча сповіщалась судом на номер телефону НОМЕР_1 через меседжер Viber (а.с.21). Усі поштові листи повернулися до суду без вручення з відміткою листоноші «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.29, 36).
Протокольною ухвалою суду від 15.11.2023 року було задоволено клопотання позивача та його представника з приводу необхідності вжиття заходів для належного повідомлення відповідача, ОСОБА_3 за наявними у суду відомостями, а сам шляхом:
В зв`язку з задоволенням зазначеного клопотання оголошено перерву в судовому засіданні до 11:00 години 04.12.2023 року, про що сповіщено сторін по справі (а.с.58,60).
В судове засідання 04.12.2023 року:
-позивач прибув, наполягав на задоволенні позовних вимог та надав згоду на заочний розгляд справи та постановлення заочного рішення;
-представник позивача підтримав доводи свого довірителя, вважав за можливе розглядати справу заочному порядку;
-відповідач - не прибула, причини неявки не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, заперечень, відзиву до суду не надсилала. Суд вживав заходи для належного сповіщення відповідача по справі:
- усі судові повістки, повідомлення, копії ухвал, що надсилалися на адресу постійного місця реєстрації відповідача, повернулися до суду без вручення з відміткою листоноші, що «Адресат за вказаною адресою відсутній» (а.с.61-63;
- розміщував оголошення на офіційному сайті суду про час, дату та місце розгляду цієї справи (а.с.59, 60);
- неодноразово надсилалися повідомлення через меседжер Viber на номер телефону відповідача: НОМЕР_1 та телефонним дзвінком (а.с.64).
Відповідач жодним чином не відреагувала.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Зі згоди позивача, наданої в судовому засіданні, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
В силу п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини.
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2010 року, який розірвано рішенням Болградського районного суду Одеської області від 04.12.2023 року (справа №497/1966/23) а.с.10, ).
В період шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с.6), виданим на підставі актового запису № 39 від 02 вересня 2010 року, складеним Виноградівською сільською радою Болградського району Одеської області (а.с.6)
Дитина зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6 зворотна сторона). ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, постійно проживає з батьком, в належному йому житловому будинку, знаходиться на повному його, позивача утриманні, усі витрати на одяг, взуття, продукти харчування, засоби особистої гігієни, лікувальні засоби, засоби необхідні для розвитку дитини - несе він, позивач особисто, кошти за перебування доньки в дитячому садку також сплачував самостійно, за весь час навчання доньки у Виноградівському ліцеї імені О.О.Банєва Болградської міської ради Одеської області, а наразі вона вже у 8 (восьмому) класі, усі витрати несе позивач самостійно.
Позивач за місцем проживання характеризується виключно позитивно, дитина зареєстрована та проживає спільно з батьком та перебуває на його вихованні та повному матеріальному утриманні, На даний час не працевлаштований, має вищу освіту, веде здоровий спосіб життя. Сусіди відгукуються про нього добре, разом з дружиною ОСОБА_3 не проживають разом останні 10 років (а.с21).
Позивач проживає спільно зі своєю донькою. Сім`я благополучна. Відносини у сім`ї добрі, піклується про дитину. Має власний приватний будинок (а.с.12)
Донька ОСОБА_4 навчається у Виноградівському ліцеї імені О.О. Банєва Болградської міської ради Одеської області, яка характеризується виключно позитивно, навчанням і вихованням дитини займається батько ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_3 контакту зі школою майже не підтримує, успішністю дитини за 2022-2023 роки цікавилась один раз, батьківські збори не відвідує, у вихованні дитини участі не приймає (а.с.20).
На підставі Висновку Болградської міської ради Одеської області, з метою захисту прав та інтересів дитини, запобіганню бездоглядності Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з невиконанням батьківських обов`язків, про що було прийнято рішення виконавчим комітетом Болградської міської ради Одеської області від 04.10.2023 №354 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.42-43).
Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов`язання закріплені в статті 51 Конституції України, а саме: батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України.
В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення».
В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи».
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею.
При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач ОСОБА_3 свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Не піклується про свою дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, інколи спілкується з донькою не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею належної і якісної освіти, тобто своєю бездіяльністю створює умови, які шкодять дитині.
Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку, виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено виходячи з поведінки відповідача, не дивлячись на те, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить.
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.
Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги позицію відповідача, яка жодним чином не відреагувала на позов, не спростувала жодних доводів позивача, діючи виключно в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст.168 СК України «Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав».
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, в силу названих процесуальних вимог закону, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати: 1073.60 гривень.
На підставі викладеного, керуючись положенням ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 284-289, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Болградська міська рада Одеської області в особі Органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , судовий збір в розмірі 1073.60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок).
Відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення виготовлено 05.12.2023 року.
Суддя: _____________ С.В.Кодінцева