Справа № 703/3635/22
16 січня 2023 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ротмістрівської сільської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно, -
встановив:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ротмістрівської сільської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що згідно технічного паспорта складається з житлового будинку зазначеного під літерою «А1» (загальною площею 75,1 кв.м., житловою площею 24,5 кв.м.), житлової прибудови під літерою «а2», ганку, гаражу зазначеного під літерою «Б1», сараїв зазначених під літерами «В1, Г1, Д1», літньої кухні під літерою «Ж1», вбиральні під літерою «З1», огорожі №1, воріт з хвірткою № 2, колодязю № 3. Вказане домоволодіння належало померлому на підставі запису погосподарської книги № 10 на 2021-2025 року с. Ташлик Черкаського району Черкаської області.
За життя ОСОБА_2 заповіту не складав.
Позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки була зареєстрована та постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак нотаріус не в змозі видати їй свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на нього.
Так, постановою нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори від 06 жовтня 2022 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по закону, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на спадкове майно не зареєстроване у відповідному органі державної реєстрації нерухомого майна, відтак не можливо видати свідоцтво про право на спадщину.
Тому позивач звернулася до суду з даною позовною заявою про визнання за нею права власності на вказане спадкове майно по закону, оскільки позбавлена можливості в нотаріальному порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.
Позивач в судове засідання не з`явилася, однак представник позивача, - адвокат Багмет Н.М., подала суду заяву, згідно якої просила справу розглядати без участі позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягала.
Представник Ротмістрівської сільської ради Черкаської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
За таких обставин суд ухвалює провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося.
Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи вважає позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , яке видане 28 травня 2012 року виконавчим комітетом Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області (а.с.5).
Із копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 19 вересня 2012 року виконавчим комітетом Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області та копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 виданого 21 вересня 1968 року виконавчим комітетом Ташлицької сільської ради Смілянського району Черкаської області вбачається, що позивач по справі, яка після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » доводиться донькою померлого ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12,13).
У статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Стаття 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За життя ОСОБА_2 заповіту не складав, а тому спадкування належного йому майна повинно відбуватися за законом.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
В основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
Як передбачено ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 був власником спірного спадкового домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Так, відповідно до виписки з погосподарської книги № 10 на 2021-2025 року с. Ташлик Черкаського району Черкаської області вбачається, що власником домогосподарства розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , номер об`єкта по господарського обліку 0759-1. Земля перебуває в особистому користуванні ОСОБА_2 (загальна площа) 2,70 га, з якої для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,05 га, для ведення особистого селянського господарства 2,53 га, для сінокосіння та випасання худоби 0,12 га. Земельна ділянка надана в користування рішенням сільської ради протокол № 1 від 29 січня 1986 року, про що свідчить запис № 870 земельно-шнурової книги с. Ташлик. (а.с. 7).
Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла позивач по справі, що об`єктивно підтверджується довідкою виданою Ротмістрівською сільською радою Черкаського району Черкаської області № 195 від 08 лютого 2022 року, з якої вбачається, що згідно відомостей погосподарської книги № 10 за 2011-2015 роки, ОСОБА_2 , 1915 року народження, до дня смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті останнього за даною адресою була зареєстрована його донька- ОСОБА_1 (а.с. 8).
Відтак, суд прийшов до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги по закону, так як є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно постанови нотаріуса Смілянської державної нотаріальної контори Зайцевої О.А. від 06 жовтня 2022 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріусом зазначено, що вказана нотаріальна дія не може бути вчинена з наступних підстав. Так, право власності на майно, що підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Під час вивчення документів спадкової справи, які подала спадкоємиця ОСОБА_1 для оформлення спадщини, було встановлено відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця - ОСОБА_2 на вказаний житловий будинок. Відповідно до частини 1 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державним реєстратором прав на нерухоме майно Смілянської міської ради Черкаського району Черкаської області Солдаткіній Н.П. було відмовлено у державній реєстрації права власності на вищезазначений житловий будинок, згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 64958284 від 28 вересня 2022 року. На підставі викладеного, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на спадкове майно не зареєстроване у відповідному органі державної реєстрації нерухомого майна нотаріус відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 9).
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на житловий будинок.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.
На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.
Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.
Окрім того, статтею 131 ЦК 1963 року визначено, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню.
Стаття 132 ЦК 1963 року передбачає, приналежністю є річ, призначена служити головній речі, зв`язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше.
З письмових доказів наявних в матеріалах справи, а саме з виписки з погосподарської книги № 10 на 2021-2025 року с. Ташлик Черкаського району Черкаської області, вбачається що спадкодавець ОСОБА_2 набув право власності на спірне домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів.
Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та державної реєстрації права власності на нього позбавляє права спадкоємця ОСОБА_1 оформити спадщину у нотаріуса після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_2 , відтак її звернення до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим.
Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_2 , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, їй відмовлено у його видачі, оскільки нею не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно померлого.
Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.
За таких обставин суд приходить до беззаперечного висновку, що невизнане право позивача підлягає захисту в судовому порядку.
На стягненні із відповідача понесених судових витрат позивач не наполягала.
На підставі вищевикладеного та керуючись, ст.ст. 15, 16, 181, 182, 334, 392,1217, 1218, 1223, 1225, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 1, 2, 76, 81, 82, 89, 247, 259, 263-265, 273 ЦПК України, -
вирішив:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ротмістрівської сільської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстрованою за адресою) право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що згідно технічного паспорта складається з житлового будинку зазначеного під літерою «А1» (загальною площею 75,1 кв.м., житловою площею 24,5 кв.м.), житлової прибудови під літерою «а2», ганку, гаражу зазначеного під літерою «Б1», сараїв зазначених під літерами «В1, Г1, Д1», літньої кухні під літерою «Ж1», вбиральні під літерою «З1», огорожі №1, воріт з хвірткою № 2, колодязю № 3,що залишився після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду або через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення - протягом тридцяти днів з дня його отримання.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ю. В. Крива