Справа № 503/783/23
Провадження № 2/503/309/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кодима, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

встановив:

Позивач подала до суду вище вказаний позов посилаючись на ті обставини, що має з відповідачем спільну неповнолітню дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до рішення ухваленого Кодимським районним судом Одеської області 28.02.2017 року у справі № 503/144/17 з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітньої дочки стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 640 грн на місяць. Позивач вказує, що на даний час дитина потребує значно більшого догляду та матеріального забезпечення коштами, оскільки збільшуються потреби в навчанні та розвитку. Тому на даний час раніше стягнутого розміру аліментів вже не вистачає для задоволення потреб дитини в одязі, продуктах харчування та засобах гігієни. В свою чергу відповідач, окрім стягнутих аліментів, у додатковій фінансовій допомозі на дитину участі не приймає. У зв`язку з чим позивач змушена пред`явити до відповідача позов про зміну розміру стягуваних аліментів шляхом подання до суду відповідної позовної заяви, в якій просить збільшити розмір щомісячно стягуваних з відповідача на її користь аліментів з твердої грошової суми в розмірі 640 грн на місяць до частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

01.08.2023 року ухвалою суду (а.с.15-16) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право у 15 денний строк з дня одержання ухвали про відкриття провадження подати на адресу Кодимського районного суду Одеської області відзив на позов. Копію ухвали надіслано сторонам.

20.09.2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача адвоката Шепітка Г.І. надійшов відзив на позовну заяву від 19.09.2023 року (а.с.30-31) скріплений електронним підписом (а.с.36) із заявою (клопотанням у змісті самого відзиву) про поновлення процесуального строку на його подання.

20.09.2023 року ухвалою суду (а.с.37-38) було відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача адвоката Шепітка Г.І. про поновлення строку на подання відзиву.

11.10.2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача адвоката Шепітка Г.І. повторно надійшов відзив на позовну заяву від 10.10.2023 року (а.с.49-50) скріплений електронним підписом (а.с.57) із складеною окремим процесуальним документом заявою (клопотанням) про поновлення процесуального строку на його подання та в якому представник відповідача (повноваження якого згідно змісту ордера не обмежені) зазначив, що позовні вимоги визнає частково та погоджується сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку або у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн, оскільки на даний час на його утриманні також перебувають малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дружина ОСОБА_5 , яка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.

18.10.2023 року ухвалою суду (а.с.59-61) було задоволено заяву (клопотання) представника відповідача адвоката Шепітка Г.І. про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву (відзиву), відповідно поновлено згаданий строк, а позивачу встановлений строк тривалістю десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для подання відповіді на відзив. Копія цієї ухвали була отримана позивачем безпосередньо в суді під підпис 08.11.2023 року, про що свідчить відповідна розписка (а.с.68).

У встановлений судом процесуальний строку позивач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відповіді на відзив.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-6, 8 п.1, 13 ст. 128 ЦПК України та Порядку надсилання повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 23.01.2023 року № 28, про що свідчить відповідна довідка про доставку SMS від 07.11.2023 року, згідно поданої нею до суду заявки від 03.07.2023 року (а.с.10), а також відповідна розписка позивача (а.с.68) про отримання нею 08.11.2023 року судової повістки про виклик безпосередньо в суді. При цьому, 30.11.2023 року позивач подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Шепітко Г.І. в судове засідання також не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були своєчасно повідомлені належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5, 8 п.1, 13 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, про що свідчать довідки від 08.11.2023 року (а.с.66-67) про доставку електронних листів із судовими повістками для відповідача та його представника адвоката Шепітка Г.І. на офіційну електронну адресу останнього, яка використовувалась ним у даній справі та неодноразово зазначалась у змісті поданих процесуальних документах, зокрема у заяві по суті справи відзиві на позовну заяву. Таке повідомлення відповідача та його представника відповідає правовій позиції висловленій Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-3069св21). При цьому, у змісті поданих відзивів на позовну заяву (а.с.31, 50) представник відповідача адвокат Шепітко Г.І. заявляв клопотання про судовий розгляд в судовому засіданні за його відсутності та відсутності самого відповідача.

Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.

Сторони мають спільну малолітню дитину дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 02.02.2010 року, актовий запис № 09 (а.с.5).

03.10.2011 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 2-485/11 було ухвалено рішення (а.с.6), яке згідно зробленої на його копії відмітки набрало законної сили 14.10.2011 року та яким розірвано шлюб між сторонами, що був зареєстрований 23.05.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 23, а також їх спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , утриманні і вихованні матері ОСОБА_6 .

29.03.2010 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 2-327/10 було ухвалено рішення, яким було стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 300 грн щомісячно, починаючи з 15.02.2010 року до досягнення дитиною повноліття.

30.07.2016 року Кодимський районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_2 , виданого Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 30.07.2016 року, актовий запис № 53 (а.с.53 на звороті).

28.02.2017 року Кодимським районним судом Одеської області у справі № 503/144/17 було ухвалено рішення (а.с.7-8), яке згідно зробленої на його копії відмітки набрало законної сили 29.03.2017 року та яким було збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 29.03.2010 року, та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 300 грн до 600 грн на місяць, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином зазначений позивачем ОСОБА_1 у змісті своєї позовної заяви розмір стягнутих з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліментів як «640» грн суд сприймає як допущену позивачем описку при складені позовної заяви, так як дійсний розмір цих аліментів у сумі 600 грн на місяць вбачається із змісту згаданої вище копії судового рішення.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_8 народилась дитина син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 15.05.2020 року, актовий запис № 2262 (а.с.54).

Хоча позивачем ОСОБА_1 не додано до поданої позовної заяви свідоцтва (про шлюб або зміну прізвища) на підставі якого нею було змінено прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 » та внаслідок чого 05.09.2022 року вона була документована органом 5134 паспортом громадянина України № НОМЕР_4 на прізвище « ОСОБА_10 », але обсяг відомостей наявний у копії картки платника податків виданій Подільським управлінням (Кодимське ДПІ) 15.02.2019 року № 1518-19-00245 (а.с.3), копії витягу з реєстру територіальної громади від 28.06.2023 року за № 2023/004812753 (а.с.4) та паспорті громадянина України від 05.09.2022 року № НОМЕР_4 в своїй сукупності дозволяє ідентифікувати ОСОБА_6 і ОСОБА_1 , як одну і ту саму фізичну особу, оскільки вони мають однаковий РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем, який з 14.06.2022 року проходить військову службу за мобілізацією, що підтверджується змістом відомостей у військовому квитку серії НОМЕР_6 (а.с.52-53), а відтак має джерело доходу.

Згідно довідки КНП «Кодимська лікарня» Кодимської міської ради Подільської району Одеської області № 24 від 05.04.2023 року (а.с.54 на звороті), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має статус дитини-інваліда, який з 14.04.2023 року потребує домашнього догляду.

Нормативно-правове обґрунтування:

У відповідності до ст. 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину.

Згідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-III (надалі за текстом Закон), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно положень ч.1 ст. 12 Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно з ч.1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» від 3 листопада 2022 року № 2710-IX з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня 2023 року становить 2833 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Висновки суду

- щодо обґрунтованості пред`явлення позовних вимог:

Відповідно до ст. 12 і 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

Положеннями частин 1-3 статті 13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положенням ч.2-3 ст. 83 ЦПК України встановлено процесуальний обов`язок позивача подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідача разом з поданням відзиву.

В свою чергу ч.4 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд вважає, що стягнуті з відповідача на користь позивача аліменти рішенням суду від 28.02.2017 року у розмірі 600 грн щомісячно, з урахування законодавчо визначених розмірів прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, на теперішній час не може забезпечувати мінімального прожиткового мінімуму дитини і її гармонійного розвитку. За зазначених обставин позивач ОСОБА_1 , з якою проживає неповнолітня (малолітня) дочка, неодмінно зазнає впливу збільшення потреб на утримання дочки, що не може не впливати негативно на зміну матеріального стану позивача. Зазначена обставина, з огляду на ч.1 ст. 192 СК України, є підставою для збільшення розміру аліментів визначених за рішенням суду.

Однак, на підставі ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином суд вважає, що позов позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про збільшення розміру стягуваних аліментів фактично є позовом про зміну способу стягнення аліментів, а саме з твердої грошової суми в розмірі 600 грн щомісячно на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів 1/4 частини щомісячно.

При цьому, з врахуванням отриманого відповідачем розміру заробітку (доходу), така зміна способу стягнення аліментів може призвести до збільшення суми стягуваних аліментів, але за своїм змістом заявлення позивачем відповідної позовної вимоги не є збільшенням розміру аліментів.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (правовий висновок висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21).

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

В свою чергу у відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Водночас із цим при визначенні самої частки, яка підлягає стягненню з доходу (заробітку) відповідача на користь позивача у вигляді аліментів, суд звертає увагу на ті обставини, що твердження сторін наведені ними у змісті своїх заяв по суті справи позовної заяви та відзиву на позовну заяву щодо розміру доходу (заробітної плати), яку отримує відповідач ОСОБА_2 , не обґрунтовані посиланням на конкретні належні докази.

Так позивачем ОСОБА_1 , за умов відсутності в неї доказів про дохід та/або дохід відповідача ОСОБА_2 , до позовної заяви не додано клопотання про витребування від Головного управлінням ДПС в Одеській області відповідних відомостей про доходи та/або від Головного управлінням Національної поліції в Одеській області відомостей про дохід (заробітну плату), у відповідності до положень ст. 84 ЦПК України.

Натомість відповідач ОСОБА_2 та/або його представник адвокат Шепітко Г.І. до поданого відзиву на позовну заяву також не додав доказів про розмір заробітної плати та/або доходу відповідача ОСОБА_2 за відомостями Головного управлінням ДПС в Одеській області та/або військової частини за місцем проходження військової служби.

Таким чином обидві сторони не реалізували свої процесуальні можливості на належне доведення обставин на які вони посилаються як на підстави своїх вимог (позивач) та заперечень (відповідач).

Тому в суду відсутні відомості яку конкретну суму може становити або 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача ОСОБА_2 , а відтак чи не буде стягнення з нього аліментів в розмірі частини необґрунтоване обтяжливим для нього або в розмірі 1/6 частини необґрунтоване заниженим по відношенню до потреб його малолітньої дочки.

У зв`язку з чим суд при вирішенні даної справи вважає за доцільне дотриматись балансу між правами і інтересами як позивача так і відповідача визначивши розмір частки, яка підлягає стягненню з доходу (заробітку) відповідача на користь позивача у вигляді аліментів, у проміжному розмірі між заявленим позивачем ( частина) і визнаним відповідачем (1/6 частина), тобто у розмірі 1/5 частини.

Ураховуючи вище зазначене та приймаючи визнання відповідачем частини пред`явленої до нього позовної вимоги в розмірі 1/6 частини, то суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, змінивши спосіб стягнення аліментів на користь позивача з відповідача на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 600 грн на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а саме в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

- щодо судових витрат:

Враховуючи, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, то на виконання вимог ст. 141 ЦПК України та ч.3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, ст. 180, 181, 182, 192 СК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 , до ОСОБА_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_7 , про зміну способу стягнення аліментів задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів за рішеннями Кодимського районного суду Одеської області від 29.03.2010 року та від 28.02.2017 року у цивільній справі № 503/144/17, щодо стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліментів на утримання неповнолітньої дитини дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 600 грн щомісяця на стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, а саме в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні іншої частини позовної вимоги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Стягнення аліментів у спосіб визначений у рішенні Кодимського районного суду Одеської області від 28.02.2017 року у цивільній справі № 503/144/17, припинити станом на день набрання законної сили даним рішенням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.В. Вороненко