Номер провадження: 22-ц/813/7844/23
Справа № 495/4896/23
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 496/4896/23

Провадження номер: 22-ц/813/7844/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою адвоката Єфименко Наталі Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Боярського О.О.16 серпня 2023 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, який був встановлений постановою Одеського апеляційного суду від 29.03.2023 року у справі № 495/9229/22 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) на - 1/7 частину розміру всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення сином 18-річного віку.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що він перебував у шлюбі з відповідачкою та у 2022 році вони розірвали шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21.11.2022 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 29.03.2023 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2023 року змінено. Зменшено розмір аліментів, що підлягає стягненню на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з - частини до - 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21.11.2022 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 вказує, що він є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 842 від 01.05.2023 року.

Крім спільного із відповідачкою по справі сина, у нього є ще донька від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка також знаходиться на його утриманні.

Після розірвання шлюбу із ОСОБА_2 , у 2022 році відповідач одружився втретє із ОСОБА_5 .

Нинішня дружина позивача має двох малолітніх дітей від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які проживають разом із з ними та знаходяться на його утриманні, що підтверджується довідкою № 280 про склад сім`ї та Актом від 21.05.2023 року.

ІНФОРМАЦІЯ_7 нинішня дружина позивача народила спільну дитину - ОСОБА_8 .

Оскільки в теперішній час на утриманні позивача фактично знаходяться шість осіб, то він змушений звернутися до суду із відповідним позовом (а. с. 1 - 6).

Позиція сторін по справі в суді першої інстанції

07.06.2023 року до суду першої інстанції надійшов відзив на позовну заяву від ОСОБА_2 , в якій вона просить суд відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 у повному обсязі (а. с. 40 - 44).

В обґрунтування свого відзиву ОСОБА_2 вказує, що обов`язок утримання позивачем дітей своєї дружини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відсутній, оскільки у них є батько, який за законом має забезпечувати своїх дітей.

Враховуючи те, що у ОСОБА_1 від третього шлюбу народилася третя дитина - донька ОСОБА_9 , то на утриманні позивача знаходяться троє дітей, а саме - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; - ?? ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - ?? ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ..

Серед осіб, які перебувають на утриманні ОСОБА_1 останній зазначає дружину - ОСОБА_10 , яка не працює у зв`язку із народженням дитини та доглядом за нею. Проте, матеріальний стан ОСОБА_10 дозволяє жінці 29.03.2023 року придбати транспортний засіб марки AUDI A6, 2003 року випуску, що підтверджується відповіддю територіального сервісного центру № 5143 РСЦ ГСЦ МВС в Одеській області від 31.05.2023 року. Автомобіль за вказаними показниками на сайтах продажу транспортних засобів коштує - 5 400 доларів США.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_10 придбала коштовний транспортний засіб, саме перед народженням спільної дитини з позивачем, стає очевидним, що родина має фінансову можливість і не знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Також, утримувати дітей від попереднього шлюбу є можливим для жінки, навіть попри те, що колишній чоловік - ОСОБА_11 аліменти на їх утримання не сплачує.

Таким чином, позивач є працездатною особою, проходить військову службу, має стабільну та високу заробітну плату, яка дає змогу сплачувати аліменти на сина - ОСОБА_3 в розмірі - 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття сина.

28.06.2023 року адвокат Єфименко Н.В., діюча від імені ОСОБА_1 , подала до суду відповідь на відзив, в якій просить суд не приймати до уваги відзив, оскільки він вводить суд в оману (а. с. 59 - 63).

Представник позивача вказує на те, що посилання відповідача на те, що вона не згодна із тим, що позивач утримує дітей нинішньої дружини від попереднього шлюбу необґрунтоване, оскільки відповідно до частин 2 та 3 ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Утримання на дітей від попереднього шлюбу нинішня дружина позивача не отримує, що підтверджується долученою разом із позовною заявою копією розрахунку заборгованості, отже діти фактично, будучи членами сім позивача, знаходяться на його повному утриманні.

Посилання відповідача у відзиві на те, що якщо рішення суду про стягнення аліментів з одного з батьків не виконується у зв`язку з ухиленням від сплати аліментів або відсутністю у боржника коштів та іншого майна, на які за законом може бути звернено стягнення, то дітям призначається тимчасова державна допомога, що передбачено Порядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх не відоме, затвердженим постановою КМУ від 22.02.2006 року № 189, взагалі суперечать фактичним обставинам, оскільки відповідно до даного Порядку для отримання такої допомоги дохід родини не повинен становити 100% прожиткового мінімуму для людини відповідного віку на кожного члена сім`ї. Оскільки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 перебувають у зареєстрованому шлюбі та відповідно до чинного законодавства становлять сім`ю, береться сукупний дохід всіх членів сім`ї. Отже, із врахуванням доходу ОСОБА_12 відсутні підстави для виплати відповідної державної допомоги.

03.07.2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від ОСОБА_2 (а. с. 76 - 80).

Доводи, викладені у запереченнях співпадають із доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву. Відповідачка також вказує на те, що з позивача на підставі рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2015 року на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 стягуються аліменти в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. У разі ухвалення рішення про зменшення розміру аліментів з - 1/6 частини на 1/7 - частину, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, які стягуються з позивача на користь відповідачки, розмір аліментів не буде рівнозначним щодо обох дітей позивача, адже розміри аліментів на дітей будуть суттєво відрізнятися, що є неприпустимим.

Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що належних та достовірних доказів того, що позивач не має можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі не надано.

Народження третьої дитини у позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Той факт, що на утриманні позивача перебувають дружина та діти від другого шлюбу не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки на утримання дітей батьки отримують щомісячну державну допомогу, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є (а. с. 84 - 93).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Єфименко Наталя Василівна, діюча від імені ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги повністю співпадають із доводами позовної заяви (а. с. 97 - 102).

Узагальнені доводи відповідачки в апеляційному суді

28.11.2023 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому відповідачка просить рішення суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу залишити без задоволення (а. с. 125 - 129).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.09.2023 року цивільну справу повернуто до суду першої інстанції для належного оформлення (а. с. 111 - 111 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.11.2023 року відкрито апеляційне провадження (а. с. 121, зворотна сторона).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 повернулося до суду з приміткою пошти «отримано 23.11.2023 року».

28.11.2023 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 ..

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що сторони є повідомленими про розгляд справи в апеляційному суді.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.12.2023 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (зменшення розміру аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Єфименко Наталі Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

07 липня 2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.07.2022 року.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 січня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі - 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21.11.2022 року та до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 29.03.2023 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.01.2023 року змінено. Зменшено розмір аліментів, що підлягає стягненню на неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з - 1/4 до - 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 21.11.2022 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З довідки № 1137 від 08.12.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 в м. Білгород-Дністровський Одеської області. Відповідно до довідки № 842 від 01.05.2023 року про доходи ОСОБА_1 , видана т. в. о. командира військової частини НОМЕР_1 , останній проходить службу у військовій частині на посаді командира батальйону, загальна сума доходу за період з 01.01.2023 року по 30.04.2023 року становить - 326 605,21 грн. (а. с. 9 9 зворотна зворотна сторона).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04 лютого 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а. с. 17).

27 жовтня 2022 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_14 (а. с. 22).

Також у позивача є донька від першого шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та донька від третього шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дитину, зменшення розміру аліментів.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки на його утриманні на час звернення, крім сина, знаходяться ще донька від першого шлюбу, донька від нинішнього шлюбу та дві дитини нинішньої дружини від першого шлюбу, а також вказує на те, що наразі нинішня дружина також знаходиться на повному його утриманні, оскільки перебуває в декретній відпустці по догляду за їхньою спільною дитиною.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що утримання інших дітей жодним чином не має здійснюватися за рахунок погіршення утримання іншої дитини, так як права дітей є рівними.

Відповідно до правової позиції Верховного суду у справі № 565/2071/19 від 16.09.2020 року, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також суд зазначив, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно із іншою.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано жодних належних та допустимих письмових доказів на підтвердження погіршення його матеріального становища після винесення постанови Одеського апеляційного суду від 29 березня 2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Апеляційний суд не приймає довід апеляційної скарги про те, що на його утриманні знаходяться діти його теперішньої дружини від попереднього шлюбу, зауважуючи, що згідно СК України обов`язок утримувати дитину покладено на батьків цієї дитини, та у разі ненадання батьком дитини коштів на утримання, мати дитини має право вирішити питання про стягнення аліментів у примусовому порядку, тобто законом передбачено обов`язок утримувати дітей дружини відповідача від попереднього її шлюбу на батьків цих дітей.

Щодо доводу апелянта про перебування на його утриманні його теперішньої дружини, з огляду на те, що остання є непрацевлаштованою та не має джерел доходів, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, наявність у платника аліментів саме непрацездатних чоловіка або дружини. Однак, з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_5 є непрацездатною особою, має будь-які захворювання чи травми, які унеможливлювали б виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Отже, вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Єфименко Наталі Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Єфименко Наталі Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , відсутні.

Дата ухвалення рішення, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 19, 268, 274, 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Єфименко Наталі Василівни, діючої від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. М. Таварткіладзе

С. О. Погорєлова