Справа № 447/352/23 Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/811/2226/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Галамаги Наталії Михайлівни, представника ОСОБА_2 адвоката Сторонського Івана Олександровича на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2023року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалась на те, що у провадженні Миколаївського районного суду Львівської області знаходилося кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст.125 КК України. 27 грудня 2022 року Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі ст. ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 0000085 від 23.11.2020 року щодо ОСОБА_2 про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином залишено без розгляду. Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_2 29.11.2020 року близько 14:00 год. перебуваючи біля входу до Березинської ЗОШ І-ІІІ ступенів імені А.Марунчака, що по вулиці Січових Стрільців,94 у с.Березина, Стрийського району Львівської області, без будь-яких перед тим конфліктів, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, умисно нанесла неповнолітній ОСОБА_1 , один удар правою рукою в обличчя зправа, чим спричинила останній синець у правій навколоочній ділянці, який відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Позивачка стверджувала, що внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень відповідачем завдано їй фізичного болю та негативних емоцій, чим спричинено моральну шкоду. Вказане супроводжувалося різкими больовими відчуттями, сильною сльозотечою та тимчасовим набряком обличчя. Позивачка понесла непланові витрати на лікування, зазнала нервового стресу, витратила багато часу у зв`язку з необхідністю звертатися до правоохоронного органу та суду за захистом своїх прав. Моральна шкода також полягає у тому, що позивачка зазнала тривалих негативних емоцій, переживала з приводу цього, був порушений звичний спосіб життя та докладено додаткових значних зусиль для його нормалізації, позивачку переслідує відчуття постійної тривоги. Моральну шкоду оцінює в розмірі 20000 гривень, що є співмірним із заподіяною моральною шкодою.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 05 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 моральну шкоду заподіяну внаслідок вчинення кримінального правопорушення в сумі 5000 ( п`ять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Вказане рішення суду оскаржили представник ОСОБА_1 адвокат Галамага Наталія Михайлівна, представник ОСОБА_2 адвокат Сторонський Іван Олександрович.

В своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Сторонський Іван Олександрович покликається на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що в ході судового розгляду кримінальної справи, яка була закрита судом внаслідок закінчення строків давності (ухвала Миколаївського районного суду Львівської області від 27.12.2022 року) обвинувачена повністю не визнала вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, яке було незаконно розпочато органом досудового розслідування. У зв`язку із довготривалістю судового розгляду кримінального провадження, внаслідок чого повністю змінився її звичний ритм життя, небажанням внаслідок цього терпіти регулярні стреси, незручності, конфлікти в сім?ї ОСОБА_2 погодилася на закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Звертає увагу на те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито судом з нереабілітуючих підстав, сам термін «нереабілітуюча» підстава дійсно не реабілітує особу, яка обвинувачувалася у вчиненні кримінального правопорушення, але й при цьому не засуджує, не визначає її вини у інкримінованому діянні.

Стверджує, що позивачем в суді першої інстанції не надано суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження вини ОСОБА_2 у завданій позивачу будь-якої шкоди чи то моральної чи то матеріальної.

Також апелянт не погоджується з тим, що з відповідача в користь держави стягнуто судовий збір.

Просить скасувати рішення ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В своїй апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Галамага Наталія Михайлівна покликається на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні не врахував, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення щодо позивачки, останній необхідно докладати зусиль для нормалізації звичного способу життя, працювати з психологом, що також тягне за собою витрати.

Стверджує, що судом хоч і зазначено, що позивачці заподіяно моральної шкоди, однак не повною мірою враховано те, що потерпілою є неповнолітня дитина, а відтак не взято до уваги, що психічне здоров?я дитини значно вразливіше - його стабілізація та відновлення потребуватиме більше часу та зусиль. В оскаржуваному рішення суд не взяв до уваги вік потерпілої, однак діти є особливо вразливими членами суспільства, а захист їхніх інтересів є пріоритетним завданням. Потерпілій, яка є неповнолітньою дитиною завдала тілесних ушкоджень доросла людина, мати її однокласниці, тож наслідки заподіяної дитині шкоди негативно впливають на майбутнє психічне здоров?я, адже в потерпілої виникає постійний страх, що відповідачка може завдати їй знову шкоди, а вона, як дитина, не зможе себе захистити.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення суми, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Частково задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 завдано моральної шкоди ОСОБА_1 , яка виразилася у відчутті нею фізичного болю та негативних емоцій, що свідчить про наявність підстав, передбачених статтями 23, 1167 ЦК України, для відшкодування їй моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 27 грудня 2022 року Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження № 0000085 від 23.11.2020 року щодо ОСОБА_2 про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України закрито. Цивільний позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином залишено без розгляду.

Статтею 284 КПК передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження. Вони, у свою чергу, класифікуються за критеріями реабілітуючими та нереабілітуючими. Реабілітуючі пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/ обвинувачений не вчинив злочину. На противагу цьому нереабілітуючі позитивно вирішують питання про вчинення особою злочину. До перших належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До таких підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і мають наслідки зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації.

Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження щодо цієї особи виключається. Така особа не вправі вимагати відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, яка була їй завдана в процесі розслідування.

Обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення щодо умисного нанесення позивачу ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень підтверджуються наступними доказами, які були дослідження в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_2 .

Звільнення від кримінальної відповідальності відповідачів ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням строків давності, є нереабілітуючою підставою у відповідності до норм КК України, а тому позивач має право на стягнення з неї заподіяної моральної шкоди.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається із загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., яка виразилась в душевних стражданнях внаслідок отримання тілесних ушкоджень в результаті неправомірних дій ОСОБА_2 .

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суд, який встановлює фактичні обставини справи, має широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, виходячи із власного переконання, враховуючи факт завдання позивачу саме легких тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, поведінку відповідача та тривалість завданої позивачу моральної шкоди, дійшов обґрунтованого висновку про те, що сума у розмірі 5 000 грн. є достатньою для відшкодування позивачеві моральної шкоди.

Колегія суддів, врахувавши характер вчиненого правопорушення, його тяжкість та наслідки для ОСОБА_1 вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості.

Отже, ураховуючи те, що неправомірними діями відповідача позивачу було завдано моральні страждання, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень (легкої тяжкості) та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн.

Інші доводи та обставини, на які посилаються сторона в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Галамаги Наталії Михайлівни, представника ОСОБА_2 адвоката Сторонського Івана Олександровича - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 05 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23.11.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.