Провадження №2/523/5241/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2023 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

при секретарі Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики,

Установив:

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення грошових коштів з відповідача ОСОБА_2 в якому просить стягнути з ОСОБА_2 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), заборгованість за договором позики у формі розписки про отримання коштів у борг б/н від 29 січня 2022 року у сумі 1 500 000 (один мільон пятьсот тисяч) гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 січня 2022 року, ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_1 договір позики у формі розписки про отримання грошових коштів у борг, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень, з умовою їх повернення до 01 липня 2023 року. Договір укладено у письмовій формі, що підтверджується розпискою про отримання коштів в борг від 29 січня 2022 року.

Як зазначив позивач, грошові кошти ОСОБА_2 отримав в день написання ним власноруч вказаної вище розписки від 29 січня 2022 року.

На момент звернення до суду із данною позовною заявою відповідач ОСОБА_2 гроші так і не повернув.

У відповідь на письмову вимогу від 27 липня 2023 року, повернути кошти отримані відповідачем по вказаному вище договору позики, відповідач відповів, що повернути кошти не може в зв`язку із бойовими діями на території України, що і стало причиною звернення до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 05 вересня 2023 року судом прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов. (а.с. 16).

Стороною відповідача адвокатом Яблочкіним В. М. 10 жовтня 2023 року надано відзив на позовну заяву. Як зазначено в відзиві, факт отримання грошових коштів у розмірі 1500000 гривень підтверджує, однак повернути не може, у зв`язку з бойовими діями на Україні. (а.с. 30,31).

Ухвалою суду від 01 листопада 2023 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 35).

Позивач в судове засідання не з`явився, надавав за час розгляду справи клопотання про розгляд зазначеної справи за його відсутності за наявними у справі документами, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с. 29,36).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, свою правову позицію висловив в відзиві на позов. (а.с. 30,31).

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи суд доходить висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В матеріалах цивільної справи міститься фотокопія розписки, відповідно до якої 29 січня 2022 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав у борг від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти у розмірі 1500000 гривень. Зобов`язався повернути зазначені кошти 01 липня 2023 року. (а.с. 4).

Позивачу роз`яснювались права, відповідно до приписів ст. 43 ,49 ЦПК України в тому числі і щодо надання доказів.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, від 13 грудня 2017 року у справі за № 309/3458/14-ц.

Оригінал розписки про отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1500000 гривень за час розгляду справи стороною позивача для огляду судом не надано, з відповідними заявами щодо огляду чи витребування оригіналу розписки не звертались.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, у ході розгляду даної справи позивачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки єдиним доказом у даній справі є розписка, ксерокопія котрої надана суду, однак не надано її оригінал для огляду в судовому засіданні, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення боргу за договором позики.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано належних допустимих доказів підтверджуючих позовні вимоги, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог за недоведеністю обставин справи відповідними доказами.

Керуючись ст.ст. 3, 11-13,17-18,43,44,46-47,49,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, ст.ст.3,11-16 ЦК України, суд,

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення за недоведеністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 08 грудня 2023 року.

Суддя