ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 285/3784/21

провадження № 61-10682 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Стриївська сільська рада Новоград-Волинського району Житомирської області,

розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Стриївської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загального користування,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград?Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2021 року у складі судді Сташків Т. Г. та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Шевчук А. М, Талько О. Б.

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом у якому просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою загального користування шляхом визнання незаконним та скасування рішення Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району від 27 червня 2019 року № 280 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які передавались ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,6319 га, кадастровий № :02:002:0169.

2. Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 вказувала на те, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Згідно належного їй державного акта про право власності на земельну ділянку, по межі від А до Б знаходилась земля загального користування (дорога), по якій здійснювався заїзд на її земельну ділянку. Рішенням Суслівської сільської ради від 15 серпня 2017 року № 159 відповідачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,64 га. Однак, у процесі виготовлення технічної документації землевпорядною організацією було незаконно включено землю загального користування (дорогу) до земельної ділянки, яка підлягає передачі у приватну власність відповідачу. Оскаржуваним рішенням Суслівської сільської ради від 27 червня 2019 року № 280 вказану технічну документацію було затверджено, після чого відповідач побудував огорожу, якою перекрив заїзд на подвір`я позивача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

3. Рішенням Новоград?Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

4. Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з доводами якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 у передбаченому законом порядку виготовив технічну документацію з метою отримання земельних ділянок у власність, рішенням органу місцевого самоврядування було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок та передано у власність відповідачу три земельні ділянки загальною площею 0,6319 га з відповідними кадастровими номерами: № :02:002:0169; № :02:004:0177, та № :02:001:0213. При цьому, матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження того, що орган місцевого самоврядування передав у приватну власність відповідачу земельну ділянку, частина якої належить до категорії земель загального користування (дорога), тобто відповідач, у передбаченому земельним законодавством порядку, отримав у власність земельні ділянки у розмірах, що відповідають технічній документації та рішенню органу місцевого самоврядування, а тому відсутні правові підстави для скасування рішення Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району від 27 червня 2019 року № 280 в частині затвердження технічної документації із землеустрою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Новоград?Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

6. Ухвалою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

7. У січні 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

8. Обґрунтовуючи касаційну скаргу скаржник вказує на те, що суди попередніх інстанцій, не дослідивши надані нею докази (копія державного акта та копії п'яти фотографій) дійшли передчасного висновку про те, що матеріали справи не містять доказів того, що орган місцевого самоврядування передав у приватну власність відповідачу земельну ділянку, частина якої належить до категорії земель загального користування (дорога).

9. Також скаржник вказує на те, що судами попередніх інстанцій не було з`ясовано характер спірних правовідносин та належним чином досліджено обставини справи. Судами не враховано те, що вона звернулася до суду із негаторним позовом про усунення перешкод.

10. Крім цього скаржник зазначає про те, що неврахування судами першої та апеляційної інстанцій меж землі загального користування (дорога), яку незаконно, на думку скаржника, приватизував ОСОБА_2 вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

11. Інші учасники справи своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу не скористались.

Фактичні обставини справи

12. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування будинку та державним актом на право власності на земельну ділянку.

13. Відповідач ОСОБА_2 є власником сусідньої земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

14. Рішенням Суслівської сільської ради від 15 серпня 2017 року № 159 відповідачу ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,64 га з них: 0,24 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ; 0,40 га для ведення особистого селянського господарства в межах с. Сусли.

15. Рішенням Суслівської сільської від 27 червня 2019 року №280 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які передаються у власність ОСОБА_2 загальною площею 0,6319 га, з них: 0,2319 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0169 та для ведення особистого селянського господарства дві земельні ділянки площами 0,2122 га, 0,1878 га, кадастрові номери :02:004:0177, :02:001:0213.

16. Згідно з листом Новоград-Волинської районної державної адміністрації Житомирської області за результатами огляду земельних ділянок та вивчення правовстановлюючих документів встановлено, що під час прийняття Суслівською радою рішень від 15 серпня 2017 року № 159 та від 27 червня 2019 року № 280 порушень земельного законодавства не виявлено й дотримано вимоги статей 118, 120, 122 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

17. Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 23 липня 2019 року ОСОБА_2 є власником земельних ділянок загальною площею 0,6319 га на підставі рішення Суслівської сільської ради від 27 червня 2019 року № 280, що також підтверджується даними земельно-кадастрової книги с. Сусли.

18. Як вбачається з фотокартки відповідач на межі належної йому земельної ділянки побудував паркан, що стало підставою для звернення ОСОБА_1 із зазначеним позовом

19. Також допитаний в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_4 , син позивача, пояснив, що вони з відповідачем давно сусіди й завжди на своє подвір`я заїжджали зі сторони ОСОБА_2 . Заїзд до їх гаража проходив також по тій дорозі, проте ОСОБА_2 встановив огорожу. Тепер змушений заїжджати до свого гаража через свою земельну ділянку.

Позиція Верховного Суду

20. Відповідно до статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

21. Статтею 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

22. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки судами першої та апеляційної інстанцій правильно застосовано норми права й ухвалено законні та обґрунтовані рішення про відмову у задоволенні позову.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

23. Частиною другою статті 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

24. Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

25. Статтею 2 ЗК України, тут і далі в редакції чинній на момент звернення до суду із позовом, визначено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

26. Частиною першою статті 3 ЗК України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

27. Земельне законодавство включає цей Кодекс, інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин. Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель (стаття 4 ЗК України).

28. Статтею 5 ЗК України також визначено, що земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

29. Відповідно до статті 19 ЗК України однією із категорій земель України за основним цільовим призначенням є землі житлової та громадської забудови.

30. До земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (статті 38 ЗК України).

31. Статтею 39 ЗК України також визначено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм.

32. Пунктом «б» частини першої статті 80 ЗК України визначено, що суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

33. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень (частина перша статті 20 ЗК України).

34. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо) (пункт «а» частини четвертої статті 83 ЗК України).

35. За загальним правилом землі загального користування - це земельні ділянки, режим користування якими відзначається найбільшою загальнодоступністю. У містах, селищах і сільських населених пунктах, землі загального користування складаються з земель шляхів сполучення (площі, вулиці, провулки, проїзди (в межах червоних ліній), дороги, набережні), земель для задоволення культурно-побутових потреб населення (парки, лісопарки, сквери, сади, бульвари, водойми, пляжі), полігонів для захоронення неутилізованих промислових відходів, полігонів побутових відходів і сміттєпереробних підприємств, та інших земель, що служать для задоволення потреб міста, селища, сільського населеного пункту.

36. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тут і далі в редакції, чинній на момент звернення до суду із позовом, червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.

37. Містобудівна документація - затверджені текстові та графічні матеріали з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

38. Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

39. Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

40. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції, та підлягає стратегічній екологічній оцінці.

41. Пунктом 2 частини четвертої статті 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що детальний план території визначає червоні лінії та лінії регулювання забудови.

42. Таким чином належними документами, на підставі яких встановлюються межі земель загального користування (вулиць, доріг тощо) є детальний план території та генеральний план населеного пункту, згідно з яким розробляється детальний план територій.

43. Крім цього згідно зі статтею 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

44. Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

45. У частині першій статті 122 ЗК України зазначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

46. Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положеннями статті 118 ЗК України.

47. Частиною першою статті 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

48. Частиною другою статті 118 ЗК України визначено, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

49. Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

50. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина сьома статті 118 ЗК України).

51. Відповідно до частини восьмої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

52. Згідно із вимогами статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

53. Статтями 12 та 81 ЦПК України також встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

54. Частинами першою та другою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь?які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

55. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

56. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

57. Також, за приписами статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

58. Верховний Суд неодноразово зазначав, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу, оскільки метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази, за винятком окремих виключень.

59. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

60. У цій справі позивач не зверталася до суду із клопотанням про проведення земельно-технічної експертизи задля підтвердження доводів позовної заяви, а також не надала висновку такої експертизи, складеного за її замовленням.

61. За таких обставин суди попередніх інстанцій за наявними в матеріалах справи доказами встановили, що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку виготовив технічну документацію з метою отримання земельних ділянок у власність, а оскаржуване рішення Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району від 27 червня 2019 року № 280 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), які передавались ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,6319 га, кадастровий № :02:002:0169 прийнято у встановленому законом порядку.

62. Таким чином, оскільки позивачем у порушення вимог процесуального права не виконано свого обов`язку в частині доказування порушеного права, не доведено віднесення спірної земельної ділянки до земель загального користування (не надавався судам детальний план території та генеральний план населеного пункту, згідно з яким розробляється детальний план територій, висновок експерта), а також не доведено порушення органом місцевого самоврядування земельного законодавства України під час прийняття оскаржуваного рішення, суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

63. Доводи касаційної скарги щодо не дослідження судами попередніх інстанцій належного позивачу державного акта про право власності на земельну ділянку, а також фотокопій є безпідставними, оскільки з оскаржуваних судових рішень вбачається, що як судом першої, так і судом апеляційної інстанції такі докази досліджувалися та судами було зроблено висновок про те, що вони не підтверджують віднесеність спірних земельних ділянок до земель загального користування, тобто вказані доводи касаційної скарги полягають у незгоді скаржника з оцінкою судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів та встановлених обставин та зводяться до їх переоцінки, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

64. Крім цього згідно наданих пояснень свідка ОСОБА_4 проїзд до земельної ділянки позивача через надану відповідачу земельну ділянку не є єдиним, що виключає неможливість позивача повноцінно користуватися своєю земельною ділянкою.

65. Також Верховний Суд не бере до уваги доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не враховано те, що позивач звернулася до суду із негаторним позовом про усунення перешкод, оскільки судами попередніх інстанцій не ставився під сумнів обраний позивачем спосіб захисту своїх прав.

66. Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на їх законність та обґрунтованість не впливають, фактично полягають у незгоді скаржника з оцінкою судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів та встановлених обставин.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

67. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

68. З огляду на вказане колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

69. Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Залишити без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_1 .

2. Залишити без змін рішення Новоград?Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: /підпис/ В. В. Пророк

/підпис/ А. І. Грушицький

/підпис/ Є. В. Петров