КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 382/1123/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року в складі судді Савчака С.П.,

встановив:

12.07.2023 ОСОБА_1 завернувся з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :08:028:0028, земельну ділянку площею 0,0758 га, кадастровий номер :08:028:0029, що розташовані по АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про зміну імені, прізвище ОСОБА_3 змінила на ОСОБА_2 , про що 05 листопада 2022 року складено відповідний актовий запис №03.

25 липня 2023 року Яготинським районним судом м. Києва винесено ухвалу про відкриття провадження у справі.

14 вересня 2023 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна. Просила суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на: частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; на частину земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, кадастровий номер :08:028:0028 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); частину земельної ділянки АДРЕСА_1 , площею 0,0758 га, кадастровий номер :08:028:0029 для ведення особистого селянського господарства.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 повернуто заявниці.

29.09.2023 ОСОБА_2 на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нове рішення, яким прийняти її зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу.

Свої доводи мотивує тим, що вона не порушувала встановлений ч.1 ст. 193 ЦПК України строк для пред`явлення зустрічної позовної заяви, оскільки ухвалу суду про відкриття провадження у справі 01 серпня 2023 року отримала її мама, яка передала їй поштовий лист із суду лише 3 вересня 2023 року. 09 вересня 2023 вона уклала угоду про надання правової допомоги з адвокатом, вони підготували відзив та зустрічну позовну заяву і 14 вересня 2023 року подали ці документи до Яготинського районного суду Київської області. В судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував проти прийняття зустрічного позову, але суд безпідставно відмовив в його прийнятті.

Зазначила, що березня 2022 року вона перебуває в лавах Збройний Сил України, а тому не мала змоги отримати лист з суду з позовною заявою за адресою своєї реєстрації. Підпис на повідомленні про вручення поштового відправлення, який виконано не нею, є безперечним доказом цієї обставини. Суд першої інстанції формально підійшов до застосування вимог процесуального закону.

30.10.2023 ОСОБА_1 надіслав до суду відзив на апеляційну скаргу, до якого всупереч вимогам ч.4 ст. 360 ЦПК України не було надано докази надсилання (надання) копій іншим учасникам справи. За таких підстав вказаний відзив не може бути прийнятий судом до уваги.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 12.07.2023 ОСОБА_1 завернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 25 липня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18.09.2023 11.00 год.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками було отримано за місцем проживання відповідача ОСОБА_4 01.08.2023 (а.с.42).

14.09.2023 ОСОБА_5 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Повертаючи вказану зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що остання була подана з порушенням вимог частини першої статті 193 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

За положеннями статей 55, 129 Конституції України застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом.

Тобто реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, у цьому випадку норм ЦПК України.

Таким чином, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, а подаючи зустрічну позовну заяву, заявник повинен дотримуватися вимог ЦПК України щодо її подання.

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (стаття 194 ЦПК України). Отже, зустрічна позовна заява, подана до суду поза межами строку для подання відзиву, підлягає поверненню судом заявнику (постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 237/3566/17, провадження № 61-13886св21).

Відповідно до частини сьомої статті 178 ЦПК України відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 123 ЦПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події (частина четверта статті 124 ЦПК України).

Аналізуючи зазначені норми права, колегія суддів доходить висновку, що обрахування строку на подання відзиву на позов починається відповідно для кожного учасника справи з наступного дня після дати отримання ним ухвали місцевого суду про відкриття провадження у справі.

Реалізація процесуальних прав та обов`язків учасників справі перебуває у тісному зв`язку зі стадіями судового провадження і пов`язана з перебігом процесуальних строків.

Процесуальний строк є одним з ключових елементів цивільно-процесуальної форми і загалом спрямований на забезпечення оперативного, динамічного й просторового перебігу провадження цивільного процесу у визначених ЦПК України часових рамках.

Зокрема, під процесуальними строками, з огляду на системний аналіз ЦПК України, розуміють встановлений законом та/або судом проміжок часу, протягом якого повинна або може бути вчинена певна процесуальна дія або розпочата та/чи завершена та чи інша стадія судочинства.

Процесуальні строки, з поміж іншого, виступаючи засобом регламентації процесуальних дій учасників справи також виконують функцію юридичного факту, тобто спричиняють виникнення, зміну або припинення процесуальних прав та обов`язків. У механізмі правової регламентації судочинства процесуальні строки мають правоутворююче та преклюзивне значення для суб`єктивних процесуальних прав та обов`язків. Так, із початком і закінченням перебігу процесуального строку пов`язане настання чітко встановлених юридичних наслідків.

Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі № 766/12340/17 (провадження № 61-16756св20).

Встановлено, що 01.08.2023 за місцем проживання відповідача було отримано копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії.

Таким чином, строк для подання зустрічного позову почав відраховуватися з 02 серпня 2023 року та закінчився 16 серпня 2022 року.

Натомість зустрічна позовна заява подана ОСОБА_2 14 вересня 2023 року, тобто з пропуском встановленого законом строку.

За частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Клопотання про поновлення строку на подання зустрічного позову з доказами поважності причин пропуску встановленого судом строку ОСОБА_2 до суду не подавала.

За таких підстав суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку вказаній обставині.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Установивши, що ОСОБА_2 пропустила строк на звернення до суду із зустрічним позовом та не вказала поважних причин, що перешкоджали їй подати його вчасно, починаючи з моменту, коли йому стало відомо про подання позивачем позовної заяви, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення зустрічної позовної заяви заявниці.

Колегія суддів також звертає увагу, що повернення зустрічного позову не позбавляє особу права пред`явити позов у загальному порядку, а тому не є обмеженням доступу до правосуддя.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду доходить висновків, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук