Справа №717/2073/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року Кельменецький районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого - судді: Туржанського В.В.

при секретарі: Тихоненко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області про визнання права власності.

Позивач ОСОБА_1 подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 і позначені у технічному паспорті, у порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудовані гаражі Г, Д, котельню Е, сарай Є, які розміщені в селищі Кельменці Південна № 18, позначені у технічному паспорті. Судовий збір не стягувати з відповідача.

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача - Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області в судове засідання суду не з`явився. Селищний голова Олійник Б.О. подав до суду заяву у якій просить розглянути справу без участі представника селищної ради, заявлені вимоги визнає в повному обсязі з підстав зазначених у заяві.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився. У поданій до суду заяві просить розглянути справу за його відсутності, позов підтримує.

Відповідно до ч. 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, наявні підстави для винесення рішення за результатами підготовчого провадження.

Судом встановлено, ОСОБА_2 24 серпня 1990 року купив житловий будинок, житловою площею 75,10 м2, позначений в технічному паспорті літерою «А2», сарай позначений у технічному паспорті літерою «Б», прибиральню позначену літерою «В», огорожу - 1-3, які розташовані в АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 самовільно провів реконструкцію житлового будинку, за рахунок чого збільшилася його площа. ОСОБА_1 самочинно, а саме без дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкта (будівельного паспорта), збудував на земельній ділянці АДРЕСА_2 гаражі позначені у технічному паспорті літерами «Г» та «Д», котельню позначену літерою «Е» та сарай позначений літерою «Є». Ринкова вартість житлового будинку позначеного в технічному паспорті літерою «А2», сараю позначеного літерою «Б», огорожі позначеної 1-7, гаражів позначених літерами «Г» та «Д», котельні позначеної літерою «Е» та сараю позначеного літерою «Є» становить 480300 гривень.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 . Оскільки ОСОБА_2 самовільно провів реконструкцію житлового будинку, нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими у побутовими будівлями і спорудами під АДРЕСА_2 .

13 березня 2023 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом за земельну ділянку площею 0,1169 га, кадастровий номер :01:003:0230 під АДРЕСА_2 , на якій розташовані спірні споруди.

17 жовтня 2023 року Державною інспекцією архітектури та містобудування зареєстровано декларацію ОСОБА_1 про готовість до експлуатації об?єкта за амністією, а саме гаражів позначених у технічному паспорті літерами «Г» та «Д», котельні позначену літерою «Е» та сараю позначеного літерою «Є», розташованих на земельній ділянці під АДРЕСА_2 .

Пунктом 3 глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 встановлено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залигаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Згідно підпункт 4.16 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст.317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст.1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У ст.1218 ЦК визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на зазначене, суд вважає, що спірні житловий будинок загальною площею 149,9 м2, житловою площею 79,5 м2, позначений в технічному паспорті літерою «А2», сарай позначений у технічному паспорті літерою «Б», які розташовані в АДРЕСА_2 , є предметом спадкування та спадкоємець може заявляти вимоги щодо визнання за ним права власності.

Суд також враховує, що така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 10 жовтня 2018 року № 557/1209/16-ц.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1169 га, за кадастровим номером :01:003:0230 під АДРЕСА_2 , на якій розташовані самочинно збудовані споруди.

Самочинно збудовані споруди не порушують правила пожежної безпеки, за результатами технічного обстеження встановлено можливість їх надійної і безпечної експлуатації. Самочинно збудовані споруди розташовані відповідно до державних будівельних норм.

Звітом про проведення технічного обстеження щодо можливості надійної та безпечної експлуатації гаражів, котельні та сараю розташованих в АДРЕСА_2 , від 17 жовтня 2023 року встановлено можливість їх експлуатації, а також визначений клас наслідків відповідальності об`єкта «СС1».

З витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №ІУ43 від 17 жовтня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 ініціював перед ДІАМ України прийняття в експлуатація самовільно збудованих спірних об`єктів, і декларацію про готовність до експлуатації об?єктів зареєстровано.

Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч.2 ст.331 ЦК України).

Відповідно до ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються ст.376 цього Кодексу.

Згідно з ч.1-ч.3 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Крім того, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

В силу ст.9 ЗУ «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (п.5 ч.5 ст.26 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №466, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля відповідно до ЗУ «Про оцінку впливу на довкілля».

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів визначено Порядком №461.

Абзацом 1 п.3 Порядку №461 передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Надання (реєстрація), повернення (відмова у видачі) чи скасування реєстрації документів, що підтверджують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю, визначеними ст.7 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (абз.1 п.4 Порядку №461).

Відповідно до абз.1 п.10 Порядку №461 (далі по тексту «Порядку») у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Частиною другою статті 36 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Також заборонена експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію (частина восьма статті 39 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Отже, відсутність дозволу на будівництво (повідомлення про початок виконання будівельних робіт), проєкта (будівельного паспорта) або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 27 травня 2015 року в справі №6-159цс15 та від 02 грудня 2015 року в справі 6-1328цс15.

В пункті 55 постанови від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (Постанова від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13 (пункти 6.31-6.33)).

Враховуючи те, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів щодо дотримання позивачем визначеної чинним законодавством процедури перед початком будівництва на земельній ділянці, відведеної для цієї мети, власником якої він є згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, спірні гаражі позначені у технічному паспорті літерами «Г» та «Д», котельня позначена літерою «Е» та сарай позначений літерою «Є», є самочинним будівництвом, що учасниками справи не заперечується.

При вирішенні судових справ щодо самочинного будівництва ЄСПЛ включає загалом й елемент провини держави. Зокрема, у справі Oneryildiz v.Turkey звертається увага, що саме держава винна у тому, що реалізуючи свої повноваження у сфері контролю за будівництвом, не припинила його, тим самим створила у забудовника ілюзію згоди з його діями і провокувала його продовжувати ці дії.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України відсутність проекту або права на землю вважається самостійним критерієм для визнання будівництва самочинним. Однак, відповідно до ч.3 ст.37 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» наявність проекту і право на землю є необхідними для видачі дозволу на будівництво. ДІАМ України належним чином здійснюючи контроль за дотриманням ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» мала наділені законом повноваження виявити та припинити самочинне будівництво, про те цього не зробила.

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності за самочинно збудовані споруди підлягають задоволенню на підставі ч.5 ст. 376 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд вважає, що за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на житловий будинок, позначений у технічному паспорті - А2, сарай, позначений у технічному паспорті - Б, які розташовані в АДРЕСА_2 , у порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_2 . За ОСОБА_1 слід визнати право власності на самочинно збудовані гаражі, позначені у технічному паспорті Г, Д, котельню, позначену у технічному паспорті Е, сарай, позначений у технічному паспорті - Є, які розміщені в селищі Кельменці Південна № 18.

Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 376, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_2 , до Кельменецької селищної ради Дністровського району Чернівецької області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04417010, яка розташована в смт. Кельменці Дністровського району Чернівецької області Площа Центральна будинок 4, про визнання права власності - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, позначений у технічному паспорті літерою А2, сарай, позначений у технічному паспорті літерою Б, які розташовані в АДРЕСА_2 , у порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на самочинно збудовані гаражі, позначені у технічному паспорті літерами Г, Д, котельню, позначену у технічному паспорті літерою Е, сарай, позначений у технічному паспорті літерою Є, які розташовані в АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 07 грудня 2023 року.

Суддя: