ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 грудня 2023 року

м. Харків

справа № 638/156/23

провадження № 22-ц/818/2539/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Семіряд І.В., -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2023 року відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду у справі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що суд першої інстанції помилково відмовив у відкритті провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 186 ЦПК України, оскільки згідно рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2016 року заінтересованими особами були ОСББ «Весна» та ОСОБА_3 вже було встановлено факт перебування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на вихованні та повному утриманні батька ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, звертаючись з заявою у 2023 році, заявник просив встановити факт, що він самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із залученням у справі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 та Службу у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Даний факт самостійного виховання малолітнього сина, необхідне заявнику для захисту його прав та інтересів, оформлення соціальних. Тому дані справи не є тотожними.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги вже були предметом розгляду іншої справи та є рішення суду, яке набрало законної сили.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення основних прав, наданих конституцією або законом, а також право на доступ до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом є одними із невід`ємних прав людини, які закріплені в Загальній декларації прав людини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року (статті 8, 10).

Ця норма кореспондує з нормою Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка міститься в статті 6 «Право на справедливий суд».

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 317 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку, зокрема може бути встановлений факт народження особи на тимчасово окупованій території України.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

У постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 520/18820/19 (провадження № 61-2294св20) Верховний Суд дійшов висновку про те, що критеріями відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України є наявна тотожність спірних правовідносин (спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав у різних цивільних справах) та судове рішення у тотожній справі, що набрало законної сили.

При цьому критерій тотожності підлягає оцінці тільки після набрання відповідним рішенням законної сили.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Відсутність хоча б однієї з наведених складових не дає суду підстави відмовляти у відкритті провадження у справі.

Судом встановлено, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа №638/13104/16-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСББ «Весна» та ОСОБА_3 про встановлення факту перебування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на вихованні та повному утриманні батька ОСОБА_1 до досягнення ним повноліття. Зазначений факт заявник просив встановити для визначення розміру та нарахування комунальних послуг.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2016 у справі №638/13104/16-ц встановлено факт спільного проживання та перебування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на вихованні та повному матеріальному утриманні (забезпеченні) батька ОСОБА_1 до досягнення ним повноліття. Рішення набрало законної сили 16.09.2016 року.

Наразі ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому встановлення даного факту йому необхідно для оформлення соціальних виплат.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду.

Отже, суб`єктний склад сторін у даній справі є відмінним від суб`єктного складу у справі № 638/13104/16-ц.

Крім того у заяві ОСОБА_1 про встановлення факту, що була предметом розгляду судом у справі №638/13104/16-ц, заявник просив про встановлення факту перебування малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на вихованні та повному утриманні батька до досягнення дитиною повноліття, що не є тотожними щодо вимог у даній справі.

При цьому зазначено іншу мету встановлення факту, та іншу заінтересовану особу.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, які привели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 25 жовтня 2023 року -скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 06.12.2023 року.