Справа № 307/143/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 листопада 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів : Фазикош Г.В., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2022 року у складі судді Чопик В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про стягнення безпідставно набутих коштів, матеріальної та моральної шкоди,-

встановив :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про відшкодування збитків та моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що вона є власником автомобіля марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

25 травня 2017 року вказаний автомобіль інспектором дорожнього нагляду Тячівського відділу ГУНП в Закарпатській області вилучено та поміщено на спеціальний майданчик на вул. Робітничій, 6-А у м. Тячів підрозділу ДП МВС України «Інформ-Ресурси» та винесено постанову за адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП.

У подальшому вказану постанову Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області скасовано Тячівським районним судом Закарпатської області, а ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 грудня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено в силі.

Крім того, рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2017 року та постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року встановлено, що ОСОБА_2 (її чоловік) 28 травня 2017 року та 23 червня 2017 року звертався до відповідача із вимогою повернути автомобіль.

Однак, не дивлячись на це та на існуючу вимогу про повернення автомобіля, подання з цього приводу заяви відповідачу і оплату за транспортування і зберігання, а також судові рішення, якими зобов`язано відповідача повернути позивачу автомобіль і встановлену ними відсутність підстав для оплати за транспортування і зберігання автомобіля, ДП МВС України «Інформ-Ресурси» до 30 липня 2018 року не повертав належний їй автомобіль. Повернення автомобіля відбулося лише в примусовому порядку внаслідок здійснення органами державної виконавчої служби заходів примусового характеру.

У зв`язку з тим, що відповідач відмовився повернути автомобіль, з метою відновлення становища, яке існувало до безпідставного позбавлення особи права власності, вона вимушена була сплатити відповідачу суму в розмірі 1 152,00 грн.

Протягом всього часу перебування автомобіля у відповідача вона була позбавлена можливості користуватися ним. З моменту відібрання автомобіля вона зазнала значні незручності. Як особа з інвалідністю другої групи вона була позбавлена можливості вести звичний спосіб життя. Втративши можливість вільно користуватись автомобілем вона вимушена була прикладати значні зусилля для збереження повсякденного звичного ритму життя, для чого орендувала інший транспортний засіб для пересування, що підтверджується договором оренди автомобіля від 30 травня 2017 року, актами приймання-передачі та документами про оплату оренди на загальну суму 135 211,00 грн.

Крім того, за весь час безпідставного утримання з 25 травня 2017 року до 31 липня 2018 року її автомобіль перебував на відкритому майданчику відповідача, без жодного догляду за ним. Цей період включає і зимову пору року, тобто автомобіль утримувався відповідачем без забезпечення температур, за яких експлуатаційні рідини транспортного засобу, не призначені для експлуатації в зимовий період, зберігають свої властивості. Також перебування на холоді без спеціальної обробки та тимчасового обігріву призводить до втрати властивостей всіх гумових ущільнювачів автомобіля (зокрема дверей, капота, багажника), які не підлягають відновленню. Таке ставлення відповідача до її автомобіля призвело до необхідності його ремонту з метою відновлення можливості його експлуатації. Загальна вартість проведених ремонтних робіт становить 14 341,65 грн., що підтверджується актами, накладними, замовленнями та чеками.

Також діями відповідача їй була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, моральних переживаннях, які позначились негативними змінами у її житті, викликали негативні переживання та спогади, насторогу, тривогу, емоційні та тілесні реакції при згадуванні, фіксованість уваги на проблемі відновлення транспортного засобу та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасову відірваність від активного соціального життя, знижений настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційну напругу, почуття образи, обурення, приниженої гідності. Моральну шкоду оцінює в сумі 100 000,00 грн.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті відповідачем кошти у розмірі 1 152,00 грн., витрати для відновлення порушеного права у розмірі 149 552,65 грн., з яких: 135 211,00 грн. орендна плата за договором оренди автомобіля та14 341,65 грн. ремонт автомобіля, а також 100 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тячівського районного суду від 18 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ДП МВС України «Інформ-Ресурси» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 135 783,00 грн. завданих збитків, які складаються із витрат, понесених позивачем у зв`язку з орендою транспортного засобу 134 631грн., та витрат на зберігання автомобіля 1152грн., а також 10 000,00 грн. завданої моральної шкоди. У решті вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурс» залишено без задоволення. Рішення Тячівського районного суду від 18 червня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 307/143/19 касаційну скаргу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» задоволено. Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 червня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурс» про відшкодування збитків, понесених у зв`язку з орендою автомобіля, та відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 135 783 (сто тридцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят три) гривні завданих збитків та 10000 (десять тисяч) гривень завданої моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Стягнуто з Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси`на користь держави на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 1921 гривню судового збору.

В апеляційній скарзі ДП Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», просить рішення суду першої інстанції про стягнення моральної та матеріальної шкоди скасувати повністю, в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при розгляді справи не виконав вказівки, які вказані в постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року та не визначив обставини, які необхідно було дослідити у даній справі; суд не врахував, що матеріалами справи не доведено неправомірність дій апелянта та причинно-наслідковий зв`язок із завданою позивачеві шкодою, та безпідставно задовольнив позов.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.9 ч.2 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ст.18 ЦПК України).

Матеріалами справи установлено, що ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

25 травня 2017 року автомобіль марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вилучений інспектором дорожнього нагляду Тячівського відділу ГУНП в Закарпатській області та поміщений на спеціальний майданчик на вул. Робітничій, 6-а у м. Тячів підрозділу ДП МВС України «Інформ-Ресурси», а щодо чоловіка позивача ОСОБА_2 , який керував автомобілем, 30 травня 2017 року винесено постанову за адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 122 КУпАП.

Постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2017 року, залишеною в силі постановою Вищого адміністративного суду України від 05 грудня 2017 року, задоволено позов ОСОБА_2 та скасовано постанову інспектора дорожнього нагляду Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області Чонка В. Ю., серії АР № 182420 від 30 травня 2017 року про визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 122 КУпАП та накладенні адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року, вирішено усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні нею права власності автомобілем марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зобов`язати ДП МВС України «Інформ-Ресурси»» в установленому порядку повернути ОСОБА_1 належний їй на праві власності автомобіль марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зберігається на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ДП МВС України «Інформ-Ресурси».

На підставі цього судового рішення 11 червня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56585260 щодо виконання виконавчого листа про усунення перешкод ОСОБА_1 у здійсненні нею права власності автомобілем та зобов`язання ДП МВС України «Інформ-Ресурси» в установленому порядку повернути ОСОБА_1 належний їй на праві власності автомобіль, в процесі якого накладено на боржника штраф в сумі 5 100,00 грн, через невиконання боржником без поважних причин рішення суду.

Листом Західної міжрегіональної філії ДП МВС України від 20 березня 2018 року № 52 запропоновано ОСОБА_3 звернутися на спеціалізований майданчик Західної міжрегіональної філії ДП МВС України «Інформ-Ресурси» за адресою: вул. Промислова, 6-а у м. Тячів Закарпатської області, де буде надано для оплати рахунок за тимчасове зберігання належного їй автомобіля марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а після проведення оплати транспортний засіб буде негайно повернутий.

Відповідно до листа Західної міжрегіональної філії ДП МВС України від 23 червня 2018 року № 178 Західна міжрегіональна філія ДП МВС України «Інформ-Ресурси» не заперечує негайно повернути транспортний засіб марки «Hyundai Matrix», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , що зберігається на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ДП МВС України «Інформ-Ресурси» за адресою: вул. Промислова, 6-а у м. Тячів, після проведення оплати витрат за зберігання вищезгаданого транспортного засобу, як це передбачено Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках.

Згідно з платіжним дорученням від 12 жовтня 2017 року № 6 ОСОБА_1 оплатила на рахунки Закарпатської філії ДП «Інформ-Ресурси» 1 152,00 грн за зберігання транспортного засобу та транспортування транспортного засобу.

Також установлено, що згідно з договором оренди автомобіля від 30 травня 2017 року № 07, додатком № 1 до цього договору та актом приймання-передачі № 1 до договору оренди, ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Галант-Центр» в тимчасове користування транспортний засіб марки «Fiat Doblo», 2007 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , білий колір, реєстраційний номер НОМЕР_3 , терміном з 30 травня 2017 року до 31 грудня 2017 року з оплатою за кожен календарний місяць кошти за користування автомобілем у розмірі 9 000,00 грн та з 01 січня 2018 року у розмірі 10 233,00 грн.

01 серпня 2018 року директор ТОВ «Галант-Центр» звернувся до ОСОБА_1 з повідомленням про необхідність оплатити заборгованість за користування автомобілем марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , відповідно до договору оренди № 07 від 30 травня 2017 року у розмірі 16 631,00 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 41 від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 оплатила заборгованість за оренду автомобіля марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у розмірі 16 631,00 грн.

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера ТОВ «Галант-Центр» серії 02 БЖ № 685823 від 07 вересня 2017 року, серії 02 БЖ № 685819 від 05 липня 2017 року, серією 02 БЖ № 685828 від 04 лютого 2017 року, серією 02 БЖ №685832 від 21 січня 2018 року, ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Галант-Центр» 63 580,00 грн за оренду автомобіля марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно з накладної № 139 від 16 квітня 2018 року, ОСОБА_1 надала ТОВ «Галант-Центр» папір перфорований в кількості 100 ящиків на суму 55 000,00 грн. у рахунок плати за оренду автомобіля марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Загальна сума витрат, понесених позивачем у зв`язку з орендою транспортного засобу, становить 135 211,00 грн. (16 631 + 63 580 + 55 000).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18)).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) вказано, що збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності таких збитків та їх розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Матеріалами справи установлено, що витрати позивача у сумі 135 211,00 грн. були понесені позивачем у зв`язку з орендою транспортного засобу.

Стягуючи з відповідача на користь позивача збитки у розмірі 134 631 грн. у зв`язку з орендою транспортного засобу, суд першої інстанції, не врахував, що витрати, які здійснені позивачем у зв`язку з орендою транспортного засобу, мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням порушеного права позивача та такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням, а також не врахував, що такі витрати не відповідають ознакам збитків, що визначені ч.2 ст. 22 ЦК України.

З врахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для стягнення з відповідача вказаних витрат у зв`язку з орендою транспортного засобу.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими і заслуговують на увагу. Рішення суду в частині відшкодування збитків розмірі 134 631 грн. у зв`язку з орендою транспортного засобу підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у даних вимогах з вищенаведених підстав.

Щодо висновків суду про наявність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., то з такими висновками суду повністю погоджується колегія суддів, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 28 листопада 2017 року, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року, встановлено, що відповідач безпідставно утримував автомобіль позивача ОСОБА_1 , позивач 28 травня 2017 року та 23 червня 2017 року зверталася до відповідача із вимогою повернути автомобіль, та рішенням суду було зобов`язано відповідача повернути даний автомобіль позивачу. Однак, не дивлячись на це та на існуючу вимогу про повернення автомобіля, подання з цього приводу заяви відповідачу і оплату за транспортування і зберігання, а також судове рішення, якими зобов`язано відповідача повернути позивачу автомобіль і встановлену ними відсутність підстав для оплати за транспортування і зберігання автомобіля, ДП МВС України «Інформ-Ресурси» до 30 липня 2018 року не повертав належний їй автомобіль. Повернення автомобіля відбулося лише в примусовому порядку внаслідок здійснення органами державної виконавчої служби заходів примусового характеру.

Таким чином матеріалами справи доведено протиправність дій відповідача, внаслідок яких позивач (інвалід 2 групи) була позбавлена протягом тривалого часу користуватися належним їй майном, що безперечно спричинило їй душевні страждання і переживання, вимушеність змін у її життєвих та соціальних стосунках та необхідності докладати значних зусиль для захисту і відновлення своїх порушених прав.

Суд першої інстанції правильно врахував вищевказані обставини справи та обґрунтовано задовольнив відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. Такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і не заслуговують на увагу.

Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не має.

Разом з тим, суд першої інстанції при розгляді даної справи не врахував, що вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків за проведення ремонтних робіт у розмірі 14 341,65 грн. та вимоги позивача про стягнення безпідставно набутих відповідачем коштів у розмірі 1 152,00 грн. вирішені рішенням Тячівського районного суду від 18 червня 2019 року, яке в цій частині набрало законної сили. Дані обставини вбачаються з постанови Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції від 18 червня 2019 року в частині відмови у стягненні збитків за проведення ремонтних робіт ніким в апеляційному порядку не оскаржується і не переглядається, та постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року, з якої вбачається, що судові рішення в частині щодо вирішення позовних вимог про стягнення безпідставно набутих коштів, витрат на ремонт автомобіля в касаційному порядку не переглядаються, а рішення Тячівського районного суду від 18 червня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ДП МВС України «Інформ-Ресурси» про відшкодування збитків, понесених у зв`язку з орендою автомобіля, та відшкодування моральної шкоди, та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином предметом розгляду суду першої інстанції мали бути лише вимоги позивача про відшкодування збитків, понесених у зв`язку з орендою автомобіля, та відшкодування моральної шкоди. Однак, суд першої інстанції повторно по суті розглянув позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів (1152грн.) та витрат на ремонт автомобіля (14 341,65 грн.), що є недопустимим, та згідно із ч.1 ст. 377 ЦПК України підставою для скасування в цій частині судового рішення та закриття у цій частині провадження у справі відповідно до ч.1 п.3 ст.255 ЦПК України.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 367, 374, 376, 377, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 1152 грн. та майнової шкоди у зв`язку з ремонтом автомобіля у розмірі 14 341, 65 грн. скасувати, провадження у справі у цій частині закрити на підставі ч.1 п.3 ст. 255 ЦПК України.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 08 вересня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про відшкодування збитків, понесених у зв`язку з орендою автомобіля у розмірі 134 631грн. скасувати, ухваливши в цій частині нове рішення, яким у даних вимогах ОСОБА_1 - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 08 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: