Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2259/23 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Григорусь Н.Й., Павицької Т.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 278/2259/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути із ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 22.05.2017 у розмірі 42609,28 грн станом на 23.02.2023 та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг та підписала анкету-заяву б/н від 22 травня 2017 року, яка разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складають договір про надання банківських послуг, на підставі якого банк відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який у подальшому збільшився до 50000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Позивач вказав, що відповідач порушила умови договору, у зв`язку з чим станом на 23.02.2023 наявна у неї заборгованість у сумі 42609,28 грн, з яких: 34829,163 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7780,15 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області позовну заяву

Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором б/н від 22.05.2017 року станом на 23.02.2023 року в сумі 34829,13 грн, що становить заборгованість по тілу кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судовий збір у сумі 2193,92 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення прострочених відсотків за користування кредитними коштами відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20.09.2023 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі та стягнути судові витрати за подання апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначала, що районним судом не враховано, що банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Крім того, вказувала, що банк систематично нараховував відсотки та списував по рахунку шляхом збільшення кредитного ліміту. До того ж, розрахунок заборгованості починає свій відлік з 01.09.2019, тоді як позивач стверджував про нібито отримання нею коштів 22.05.2017.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.05.2017 до АТ КБ «Приватбанк» звернулася ОСОБА_2 з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.17)

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 22.05.2017 року (а.с.17), довідку про зміну умов кредитування та обслуговавання кредитної картки на ім`я ОСОБА_3 (а.с.15) довідку про видані кредитні картки (а.с.16) паспорт споживчого кредитування (а.с.19-22) витяг з тарифів обслуговавання кредитних карт "Універсальна": "30 днів пільгового періоду", "55 днів пільгового періоду", "універсальна contrakt", "УНІВЕРСЛЬНА GOLD" (а.с.18) роздруківку з інформацією про умови кредитування (а.с.23-71), виписку за договором за період з 02.02.2018 по 03.03.2023 (а.с. 83- 108) та розрахунок заборгованості( а.с. 9-14).

У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що вона ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Процентна ставка в анкеті-заяві не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що відповідач порушила свої зобов`язання з повернення кредиту, що призвело до виникнення станом на 23.02.2023 заборгованості у сумі 42609,29 грн, з яких: 34829,13 грн - заборгованість за тілом кредиту; 7780,15 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 9-14).

В довідці, виданій АТ КБ "ПриватБанк", зазначено, що на виконання укладеного між сторонами кредитного договору б/н ОСОБА_3 було видано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 від 02.02.2018 року з терміном дії до 01/22; № НОМЕР_2 від 21.01.2022 року з терміном дії до 06/23 (а.с. 16).

Хоча анкету заяву було подано 22.05.2017, проте картковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_3 , стартував 02.02.2018 з ліміту в сумі 0,00 гривень, який неодноразово то збільшувався то зменшувався: так 06.09.2019 збільшено кредитний ліміт до 50 000,00 гривень, а 15.08.2022 зменшено кредитний ліміт до 0,00 гривень (а.с.15).

У відповіді з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_3 , зазначено, що остання, ймовірно, змінила прізвище на « ОСОБА_4 » (а.с. 111).

Згідно з відповіддю № 140556 від 07.07.2023 Єдиного державного демографічного реєстру, ПІБ відповідача: ОСОБА_4 (а.с. 121).

Згідно виписки за договором б/н за за період з 02.02.2018-03.03.2023 ОСОБА_3 активно користувалася картками в межах їх дії (а.с.83-108), оскільки прослідковуються списання коштів на оплату у закладах харчування, оплату поштових відправлень, продуктів харчування та побутової хімії, відтак і укладення кредитного договору.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 34 829,13 грн. підтверджена належними доказами. Щодо правомірності нарахування відсотків за користування кредитом у сумі 7780,15 грн, суд зазначав, що не доведено, на яких умовах між банком та позичальником була досягнута згода щодо сплати відсотків за користування кредитом, а тому ці вимоги є безпідставними. Тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в сумі 34 829,13 грн. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовив за безпідставністю.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приват Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримала у борг позичальник), заборгованість за нарахованими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, тобто їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в Приват Банку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в Приват Банку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідач, ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приват Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування.

Колегія суддів вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 травня 2017 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом до суду.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і підстав від її відступу колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання банку на те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена її підписом.

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Сам по собі факт ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками у розмірі 7780,15 грн за безпідставністю, оскільки позивачем не доведено укладення договору на таких умовах.

В матеріалах справи міститься виписка за рахунком ОСОБА_1 , яка надавалася позивачем до суду першої інстанції та з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, численні зняття готівкових коштів, поповнення карткового рахунку.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає, що надані АТ КБ «Приватбанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач, відповідно до наданого позивачем розрахунку, користувалася кредитними коштами, наданими їй АТ КБ «Приватбанк» за договором б/н від 22 травня 2017 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з цим позовом.

Разом з тим, з метою перевірки правильності та об`єктивності суми заборгованості перед банком, колегія суддів здійснила аналіз виписки по картковому рахунку відповідача у сукупності з наданим банком розрахунком заборгованості. Альтернативного розрахунку заборгованості від відповідача не надходило.

Так, вбачається, що за період з 02.02.2018 року по 03.03.2023 року відповідач використала кредитні кошти на загальну суму 908347,75 грн, а на погашення заборгованості внесена сума 865738,47 грн. Заборгованість за тілом кредиту становить 34829,13 грн. Банк також вказав заборгованість за процентами -7780,15 грн.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» 34829,13 грн, які фактично використані відповідачем з карткового рахунку та не повернуті банку.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне списання позивачем процентів за користування кредитними коштами колегія суддів не бере до уваги, оскільки з аналізу виписки про рух коштів по рахунку вбачається, що була нарахована заборгованість за процентами у розмірі 7780,15 грн у стягненні якої відмовлено за безпідставністю.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення заборгованості, оскільки розрахунок заборгованості починає свій відлік з 01.09.2019, тоді як позивач стверджував про нібито отримання нею коштів 22.05.2017 спростовуються матеріалами справи, адже саме 22.05.2017 була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, а картковий рахунок на ім`я ОСОБА_3 стартував 02.02.2018.

Помилковими є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були надані до суду у визначеному процесуальним законом порядку та були досліджені під час розгляду справи і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині цієї постанови.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: