Справа № 459/1886/23 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/2871/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 вересня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 02 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео щвидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 318395951, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 12000 грн. на строк 28 днів. 02 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу»» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /403481, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 2000 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків в розмірі 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Стверджує, що усі вищезазначені договори підписані електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, надісланого на номер її мобільного телефону. Вважає, що сторони договорів узгодили між собою розмір кредиту, грошову одиницю, в якій її надано, строк та умови кредитування, а підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором свідчить про наявність волі позичальника на до їх укладення. Зазначає, що кредитні кошти надано відповідачу шляхом перерахування на банківський картковий рахунок позичальника. Вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань у відповідача виникла заборгованість в розмірі 48326 грн., що складається із: заборгованості за кредитним договором № 318395951 від 02 квітня 2021 року в розмірі 40 326,00 грн., з яких 12000 грн. заборгованість за основним боргом, 28326,00 грн. заборгованість за відсотками; заборгованості за кредитним договором № /403481 від 02 квітня 2021 року в розмірі 8000 грн., з яких 2000 грн. заборгованість за основним боргом, 6000,00 грн. заборгованість за відсотками. Наголошує, що набуло права вимоги до відповідача за вищезазначеними кредитними договорами на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 01 червня 2021 року та договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року. Звертає увагу, що відповідачка не мала жодних перешкод для сплати заборгованості на рахунки первісного кредитора, однак, свої зобов`язання за договорами не виконувала, у зв`язку з чим у неї виникла заборгованість. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № 318395951 від 02 квітня 2021 року в розмірі 40 326,00 грн. та за кредитним договором № /403481 від 02 квітня 2021 року в розмірі 8 000 грн., а всього стягнути заборгованість за кредитними договорами в розмірі 48326,00 грн.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 01 вересня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості у розмірі 48 326,00 грн.:

- за кредитним договором №318395951 в розмірі 40326,00 грн, з яких: 12 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 326,00 грн. - сума заборгованості за відсотками;

- за кредитним договором № /403481 в розмірі 8000 грн., з яких: 2 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 000 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати в сумі 2 684,00 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що копії наявних в матеріалах справи кредитних договорів не містять її підпису, а доказів перерахування кредитних коштів на її картковий рахунок позивачем не надано. Зазначає, що вона не з умовами кредитування та не отримувала кредитних коштів. Вказує, що надані позивачем Умови та Правила надання грошових коштів, на які покликається позивач як на підставу для нарахування заборгованості, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитних договорів, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору. Вважає, що доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача, однак Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надало первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредитних коштів, а розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не може бути правовою підставою для стягнення відповідних сум. Звертає увагу, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що порушує вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки умови договору щодо нарахування таких відсотків є несправедливими. Крім того, в позовна заява не містить відомостей щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору та підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. З наведених ним підстав просить рішення суду скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитними договорами у відповідачки виникла заборгованість на загальну суму 48 326 грн., яка нею не спростована, а відтак, підлягає стягненню на користь позивача в повному розмірі, оскільки в матеріалах справи відсутні докази виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 318395951, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 12000 грн.

Пунктом 1.2 кредитного договору № 318395951 від 02 квітня 2021 року передбачено, що кредит надається 28 днів від дати отримання кредиту позичальником (дисконтний період).

Виключно на період строку визначеного в п. 1.2 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 62,05 % річних, що становить 0,17 % від суми кредиту за кожен день користування ним (п. 1.4.1 кредитного договору № 318395951 від 02 квітня 2021 року).

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 318395951 від 02 квітня 2021 року за період з 21 жовтня 2022 року до 30 квітня 2023 року вбачається, що така становить 40326 грн., що складається із: заборгованості за основним боргом в розмірі 12000 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 28326 грн. (а.с. 15).

20 жовтня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 20102022, за умовами якого ТзОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором.

Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» передано право вимоги за кредитним договором № 318395951.

Крім того, 02 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № /403481, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 2000 грн.

Відповідно до п. 1.2 договору про надання фінансового кредиту № /403481 від 02 квітня 2021 року кредит надається строком на 30 днів, тобто до 01 травня 2021 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 1.3 договору про надання фінансового кредиту № /403481 від 02 квітня 2021 року за користування кредитом клієнт сплачує 912,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % на добу. Тип процентної ставки фіксована.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № /403481 від 02 квітня 2021 року за період з 08 грудня 2021 року по 30 квітня 2023 року вбачається, що така становить 8000 грн., що складається із: заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 2000 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 6000 грн. (а.с. 101-102).

08 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» укладено договір факторингу № 08122021, за умовами якого ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати грошові кошти, а ТзОВ «Гоуфінгоу» відступити права грошової вимоги за укладеними кредитними договорами згідно з реєстром боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 08122021 від 08 грудня 2021 року ТзОВ «Європейська агенція з повернення боргів» передано право вимоги за кредитним договором № /403481.

Враховуючи те, що за умовами вищезазначених договорів відповідачка отримала кредитні кошти та користувалася ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надала, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість за основним боргом на підставі вищезазначених договорівпідлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зауважила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Оскільки кредитний договір № 318395951 від 02 квітня 2021 року укладено на 28 днів, строк дії договору закінчився 30 квітня 2021 року.

Строк дії кредитного договору № /403481 від 02 квітня 2021 року закінчився через 30 днів після його укладення, а саме, 01 травня 2021 року, про що зазначено в умовах договору.

З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним, тому проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором № 318395951 від 02 квітня 2021 року нараховуються до 30 квітня 2021 року, а за кредитним договором №/403481 від 02 квітня 2021 року до 01 травня 2021 року.

Пунктом 1.4.1 кредитного договору № 318395951 від 02 квітня 2021 року передбачено нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 62,05 % річних, що становить 0,17 % від суми кредиту за кожен день користування ним.

Відтак, в умовах договору кредитного договору № 318395951 від 02 квітня 2021 року сторони домовилися про плату за користування кредитними коштами в розмірі 0,17 % від суми кредиту за кожен день користування ним, що становить 20,40 грн. за кожен день користування кредитними коштами.

З огляду на те, що кредитний договір укладено на 28 днів, заборгованість позичальника за відсотками за користування кредитними коштами в межах строку дії кредитного договору становить 571,20 грн.

На підставі п. 1.3 кредитного договору № /403481 від 02 квітня 2021 року у позичальника виник обов`язок зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 912,5 % річних від суми кредиту з розрахунку 2,5 % на добу.

Оскільки строк дії кредитного договору № /403481 від 02 квітня 2021 року закінчився 01 травня 2021 року, кредитодавець мав право нараховувати відсотки за користування кредитним договором лише до 01 травня 2021 року.

Отже, за користування кредитним коштами за кредитним договором №/403481 від 02 квітня 2021 року у позичальника виник обов`язок зі сплати відсотків в розмірі 2,5 % на добу, що становить 1500 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором № 318395951 від 02 квітня 2021 року в розмірі 571,20 грн., а за кредитним договором № /403481 від 02 квітня 2021 року в розмірі 1500 грн.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та стягнення на його користь заборгованості за кредитним договором №318395951 від 02 квітня 2021 року в розмірі 12571,20 грн. та за кредитним договором №/403481 від 02 квітня 2021 року в розмірі 3500 грн., а всього 16071,20 грн., що становить 33,26 %, то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України розмір судових витрат, які підлягають стягненню, слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 892,70 грн. судового збору за подання позову, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2686,95 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи те, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню 892,70 грн. судових витрат, а з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2686,95 грн. судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про те, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 1789,25 грн. судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 01 вересня 2023 рокув частині стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором №318395951 від 02 квітня 2021 року в розмірі 28 326,00 грн., за відсотками за кредитним договором №/403481 від 02 квітня 2021 року в розмірі 6 000 грн. та в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити в цій частині постанову, якою ці позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором №318395951 від 02 квітня 2021 року в розмірі 571,20 грн. та за кредитним договором №/403481 від 02 квітня 2021 року в розмірі 1500 грн., а всього 2071,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» щодо стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором №318395951 від 02 квітня 2021 року та за кредитним договором №/403481 відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 1789,25 грн. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 01.12.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк