Справа № 466/8860/17 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/811/2564/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Марко О.Р.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 адвоката Яроша Владислава Вікторовича на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року у складі судді Єзерського Р.Б. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , з участю третьої особи ОСОБА_4 , про розірвання договору дарування квартири,-

встановив:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 , з участю третьої особи ОСОБА_4 , про розірвання договору дарування квартири, просив розірвати договір дарування квартири, посвідчений 11 листопада 2016 року приватним нотаріусом ЛМНО Кулиняком І. Я. за реєстраційним номером №2550.

Вимоги обґрунтовував тим, що 11.11.2016 між позивачем та відповідачкою (в особі представника 3-ої особи ОСОБА_4 ) укладено договір дарування квартири за реєстраційним номером № 2550, який посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Кулиняк І.Я.

Предметом даного Договору є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 43 м.кв.

Відповідно до п. 7 Договору прийняття дарунка вважається одержання обдарованою особою примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

На момент пред`явлення позову, відповідачка всупереч вимогам ч. 2 ст. 727 ЦК України, порушила умови передання у дар нерухомого майна, а саме своїми діями створює загрозу безповоротної втрати дарунку, що становить для позивача велику немайнову цінність, оскільки ця квартира використовувалась та використовується надалі позивачем як робоче місце для ПП «Експерт Маш», де позивач здійснював та продовжує здійснювати господарську діяльність.

Завдяки результатам зусиль позивача щодо здійснення робочої діяльності за даною адресою, набуто у власність дане нерухоме майно у 2004 році. Спогади та пам`ять щодо робочої діяльності позивача впродовж останніх понад 12 років знаходяться в стінах даного приміщення, в якому позивач здобув, забезпечив та укріпив економічне зростання та добробут власної сім`ї, в т.ч. відповідачки, як доньки.

Через майже рік з моменту укладення договору, позивачеві стало відомо, що обдарована особа (відповідач) має намір продати усе подароване нерухоме майно, а кошти від продажу скерувати в невизначеному для дарувателя (позивача) напрямку, попри те, що все це майно набувалося позивачем для забезпечення блага відповідача доньки.

Стверджує, що відповідно до п. 7 договору та ч. 4 ст. 722 ЦК України відповідачка прийняття дарунку не здійснила, тобто не здійснила прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмету договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка. На момент подачі позову позивач продовжує здійснювати діяльність свого підприємства за даною адресою, ключів чи документів на вказане майно не передавав відповідачці, а отже, прийняття дару, в порядку визначеному законом та договором, не відбулось.

Доводи позивача щодо можливої втрати дарунку, крім наведених вище доказів, додатково підтверджуються довідкою до акту огляду МСЕК серії ААА № 470626, виданої Психіатричною МСЕК № 1, згідно якої відповідачці призначено ІІІ групу інвалідності з дитинства. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , з участю третьої особи ОСОБА_4 про розірвання договору дарування квартири задоволено.

Розірвано договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 11 листопада 2016 року приватним нотаріусом ЛМНО Кулиняком І. Я. за реєстраційним номером № 2550.

Допущено двосторонню реституцію та повернуто сторони в первісне положення з поверненням права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2023 року заяву адвоката Яроша Владислава Вікторовича, який представляє інтереси ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , з участю третьої особи ОСОБА_4 про розірвання договору дарування квартири залишено без задоволення.

Роз`яснено заявникові ОСОБА_5 , що заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Заочне рішення суду оскаржив представник відповідачки ОСОБА_5 адвокат Ярош В.В.

В апеляційній скарзі покликається на те, що звертаючись до суду на підставі ч. 2 ст. 727 ЦК України, позивач мав довести факт створення відповідачкою загрози безповоротної втрати дарунка, що має для позивача велику немайнову цінність.

Поряд з цим, до позовної заяви не додано жодного доказу, який міг би свідчити про те, що відповідачка мала бажання розпорядитися належним їй майном.

Зокрема, поданий представником позивача договір дарування іншої квартири позивача відповідачці та яка на даний час належить іншій особі, жодним чином не свідчить про наміри розпорядитися належною їй спірною квартирою.

Крім цього, про рішення суду за яким квартира не перебуває у власності відповідачки остання дізналася лише 30.06.2023, що спростовує те, що до цього часу вона хотіла відчужити таку.

Окремо зазначає, що надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про те, що відповідачка має намір відчужити житло, а кошти від продажу скерувати у невизначеному напрямку.

Також, просить врахувати, що закон вимагає створення загрози безповоротної втрати дарунка, однак відчуження квартири не спричиняє її втрату фізично.

Крім цього, суд не врахував позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 361/8035/14 в якій зазначено, що бажання власника, який набув право власності на підставі договору дарування, розпорядитись своїм майном, не є підставою для розірвання договору дарування в сенсі положень ч. 2 ст. 727 ЦК України.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 20000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також 536,80 грн. за подання заяви про перегляд заочного рішення та 960,00 грн за подання апеляційної скарги.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року та ухвалити нове, яким у позові відмовити повністю.

08.12.2023 на адресу апеляційного суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, у яких останній просить апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх учасників справи, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити виходячи із такого.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

При цьому, розірвання договору дарування дарувальник вправі лише за умови наявності дарунка у натурі, тобто коли дарунок на момент пред`явлення такої вимоги є збереженим. Збереження дарунка передбачає знаходження його у власності обдарованого у стані, що відповідає його призначенню. Тому предмет договору дарування повинен бути річчю індивідуально визначеною, неспоживчою, відповідної цінності для дарувальника. При розірванні договору дарування дарунок повертається дарувальнику у тому вигляді, в якому він існує на момент розірвання договору.

Розірвання договору дарування є правовою підставою припинення права власності на дарунок у обдаровуваного. Наслідком такого розірвання є застосування реституції, тобто повернення сторін у первинний стан, у зв`язку з чим, обдаровуваний зобов`язаний повернути дарувальнику річ, що є предметом договору, у натурі з урахуванням можливого природного зносу за період її перебування в обдаровуваного

Через рік з моменту укладення договору дарування квартири, позивачеві стало відомо, що обдарована особа (відповідачка) має намір продати усе подароване нерухоме майно, а кошти від продажу скерувати в невизначеному для дарувальника (позивача) напрямку, попри те, що все це майно набувалося позивачем для забезпечення блага відповідача доньки, тому, вважає, що остання своїм недбалим ставленням створила реальну загрозу безповоротної втрати квартири.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та розірвав укладений між позивачем та відповідачем договір дарування із застосуванням реституції.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Судом встановлено такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони у справі є рідними батьком та дочкою, що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу та про народження (а.с. 9-10).

Згідно із довідкою ЛКП «Янів 405» № 2186 від 26.10.2017 сторони зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 6).

02.09.2016 ОСОБА_5 довіреністю уповноважила ОСОБА_4 на представництво її інтересів та, зокрема, на прийняття в дар на її ім`я будь якої нерухомості (а.с. 4).

11 листопада 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_5 , був укладений договір дарування належної ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 3).

Договір дарування квартири за реєстраційним номером № 2550, посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО Кулиняк І.Я.

Звертаючись з позовними вимогами позивач стверджує, що відповідачка порушила умови передання у дар нерухомого майна, а саме своїми діями створює загрозу безповоротної втрати дарунку, що становить для позивача велику немайнову цінність, оскільки ця квартира використовувалась та використовується надалі позивачем як робоче місце для ПП «Експерт Маш», де позивач здійснював та продовжує здійснювати господарську діяльність. Спогади та пам`ять щодо робочої діяльності позивача впродовж останніх понад 12 років знаходяться в стінах даного приміщення.

При цьому, обдарована особа (відповідач) має намір продати усе подароване нерухоме майно, а кошти від продажу скерувати в невизначеному для дарувателя (позивача) напрямку.

Пред`являючи позов, як на правову підставу для задоволення своїх позовних вимог, позивач посилався на приписи ч. 2 ст. 727 ЦПК України.

Колегія суддів виходить з того, що відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 627,628 ЦК України).

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно із п.7 договору дарування право власності на квартиру в обдарованої виникає з моменту державної реєстрації права власності на цю квартиру.

Даний договір дарування фактично виконано сторонами.

Так, з копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.11.2016, ОСОБА_5 є одноосібним власником спірної квартири (а.с. 5).

Договір дарування зумовлюється особистими відносинами дарувальника і обдаровуваного та укладається з добрим ставленням до обдаровуваного, а тому містить особливі правила його розірвання, що не застосовуються до інших договорів.

Так, згідно з частиною другою статті 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдарований створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Аналіз зазначеної норми закону свідчить про те, що відносини дарування мають як правовий, так і моральний аспект, який проявляється у тому випадку, коли предметом договору дарування є речі, що мають для дарувальника не лише майнову, а й велику немайнову цінність, і йому буде не байдужа доля такої речі, яка передана в дарунок обдаровуваному. Таким дарунком може бути будь-яка річ (наприклад, сімейна реліквія, що передається з покоління в покоління, з якою пов`язані певні події в родині дарувальника, картина відомого живописця, подарована ним особисто, медалі про участь у певних історичних подіях, грамота як згадка про певну людину тощо).

Якщо такому дарунку загрожує безповоротна втрата з вини обдаровуваного, дарувальник вправі розірвати договір дарування, предметом якого є такий дарунок, і таке розірвання правочину спрямоване на запобігання втрати дарунка.

При розірванні договору дарування на вимогу дарувальника на підставі, що передбачена ч.2 ст.727 ЦК України, на яку посилається позивач, визначальним є доведення обставин, що обдаровуваному було відомо про те, яку велику немайнову цінність має дарунок для дарувальника, що у свою чергу, зобов`язує обдаровуваного бережно та сумлінно ставитись до дарунка та забезпечувати його схоронність.

Зважаючи на правові підстави позовних вимог, а також необхідність встановлення конкретних обставин, які мають значення для вирішення спору, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно незаконності, на думку сторони відповідача, підприємницької діяльності позивача за відповідною адресою.

В свою чергу, при вирішенні питання про наявність підстав для розірвання договору дарування в порядку ч. 2 ст. 727 ЦК України, встановленню підлягають два юридичні факти: створення обдарованим загрози безповоротної втрати дарунку та наявність великої немайнової цінності подарованої речі для дарувальника.

Так, на переконання колегії суддів, позивачем не доведено належними та допустимим доказами, що відповідачкою вчиняються дії, спрямовані на безповоротну втрату дарунку.

Зокрема, дійсно відповідачка лише у 2023 році скористалася правом на подання заяви про скасування заочного рішення, тобто з 2017 року остання не вчиняла будь яких дій щодо визначення подальшої юридичної долі квартири, як індивідуально визначеного майна.

Більше того, бажання відчужити квартиру, є диспозитивним правом власника квартири, яке не може свідчити про наміри безповоротної втрати такої.

Також, обов`язковою умовою для застосування положень ч. 2 ст. 727 ЦПК України є наявність великої немайнової цінності подарованої речі для дарувальника.

На обґрунтування указаних підстав позивач посилається на те, що подарована відповідачці квартира використовувалась та використовується надалі позивачем як робоче місце для ПП «Експерт Маш», де позивач здійснював та продовжує здійснювати господарську діяльність, спогади та пам`ять щодо робочої діяльності позивача впродовж останніх понад 12 років знаходяться в стінах даного приміщення.

Поряд з цим, право власності на майно передбачає право володіння, користування та розпорядження ним, тому бажання власника, який набув право власності на підставі договору дарування, розпорядитись своїм майном, не є підставою для розірвання договору дарування в сенсі положень частини другої статті 727 ЦК України.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що слідуючи договору дарування подарована квартира є нерухомістю, що власне становить матеріальну цінність, а не немайнову цінність, як того вимагає наведена вище норма матеріального закону (п.п. 3-4 договору).

Крім цього, право колишнього власника на проживання чи здійснення іншої діяльності у подарованій ним квартирі залежить від домовленості між дарувальником та обдарованим, як новим власником, не є немайновою цінністю колишнього власника.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у ході судового розгляду позивачем не доведено, що відповідачка вчиняє відповідні дії, які можуть бути кваліфіковані за ч. ст. 727 ЦК України та можуть бути підставою для розірвання оспорюваного договору.

Не може свідчити про протилежне та не доводить вимог позивача і представлена ним суду копія висновку МСЕК № 470626, згідно якої відповідачці з дитинства встановлено третю групу інвалідності та показана робота з незначним психо-емоційним навантаженням складання, обробка, ремонт дрібних деталей чи виробів (а.с. 8).

Як вбачається з договору дарування, в ньому відсутні умови щодо встановлення обмежень відповідачці у розпорядженні подарованою їй квартирою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розпорядження належним відповідачці на праві власності дарунком (квартирою) є її правом, обмеження якого є порушенням ст. 316 ЦК України щодо здійснення права власності за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з цим, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що обдаровувана створює загрозу безповоротної втрати дарунка, та що цей дарунок має для дарувальника велику немайнову цінність, позивач суду не надав, оскільки у матеріалах справи відсутні в принципі будь які докази на підтвердження відповідних аргументів.

Доводи позивача зводяться до намагання позбавити відповідачку власності та можливості розпоряджатися спірною квартирою, що не свідчить про настання безповоротної втрати дарунка та велику немайнову цінність такого, тому позивач належними та допустимим доказами не довів, що в спірних правовідносинах є усі підстави для застосування положення ч. 2 ст. 727 ЦК України, а протилежні висновки суду першої інстанції є помилковими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, що свідчить про необхідність задоволення такої, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового по суті спору про відмову у задоволенні позовних вимог.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Зважаючи на відсутність доказів необхідних для вирішення питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, цього питання колегія суддів не вирішує.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 6, 381, 382, 383 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 14 грудня 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , з участю третьої особи ОСОБА_4 , про розірвання договору дарування квартири відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст постанови складений 13 грудня 2023 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк