Справа № 490/2140/23 Головуючий у 1-й інстанції Чулуп О. С.
Провадження № 22ц/812/1203/23 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

6 грудня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Серебрякової Т. В.,

із секретарем: Голощаповою А. О.,

за участю: представниці позивача - Коренко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

подану від його імені адвокаткою Коренко Тетяною Володимирівною,

на заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва, ухваленого під головуванням судді Чулупа О. С. 29 серпня 2023 року о 10 годині в приміщенні суду в місті Миколаєві із складенням його повного тексту

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 ,

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант»

(далі -ТДВ СК «Альфа Гарант»)

про відшкодування моральної і матеріальної шкоди ,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 та ТВД СК «Альфа-Гарант», у якому просив про відшкодування на його користь матеріальної шкоди у вигляді різниці між отриманим страховим відшкодуванням та сумою матеріального збитку, який залишився невиплаченим, після пошкодження транспортного засобу в розмірі 89 321 грн 35 коп., а також витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 5 500 грн і транспортування пошкодженого автомобіля в сумі 3 000 грн. Просив про стягнення компенсації моральної шкоди в розмірі 70 000 грн, що завдана йому як особі, яка постраждала та отримала пошкодження внаслідок ДТП.

В обґрунтування вимог зазначав, що 5 грудня 2022 відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля «VolksWagen Golf», державний знак НОМЕР_1 , належного третій особі ОСОБА_3 , під керуванням позивача, та застрахованого третьою особою ТДВ СК «Альфа-Гарант» автомобіля «HYUNDAI SONATA», державний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 лютого 2023 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Внаслідок ДТП, яке відбулося з вини відповідачки ОСОБА_2 , страховиком ТДВ СК «Альфа-Гарант» за узгодженням сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 77 950 грн.

Тому сума в розмірі 89 321 грн 35 коп., яка є різницею між розміром отриманого страхового відшкодування та вартістю матеріального збитку, який заподіяно пошкодженням автомобіля, належного третій особі, а також вартість проведення експертного дослідження в сумі 5 500 грн та 3 000 грн транспортування автомобіля, після ДТП, підлягає стягненню з ОСОБА_2 , як з винної особи.

Крім того, посилаючись на перенесені моральні страждання внаслідок отриманих травм у вигляді синців та нервування з приводу пошкодження авто, порушення звичайного способу життя та спричинення зайвих витрат, позивач просив стягнути з відповідачки 70 000 грн на відшкодування компенсації моральної шкоди.

Відзиву на позовну заяву учасниками справи не надано.

Заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими та пред`явленими особою, яка не є власником або належним користувачем автомобіля, та вважав відсутніми підстави для стягнення моральної шкоди внаслідок їх необґрунтованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокатка Коренко Т. В., посилаючись на неповне дослідження судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права, просили скасувати рішення суду із постановленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Зазначали про те, що правила захисту права власності поширюються також і на речові права власності на чуже майно. Тому через завдання позивачу збитків, як особі, який належить речове право на чуже майно, він звернувся до суду за захистом на підставі статті 396 ЦК України, оскільки особа, що правомірно керувала транспортним засобом, (яким є позивач) має право на відшкодування шкоди заподіяної цьому майну.

Посилався на відповідну судову практику.

Представником третьої особи ТВД СК «Альфа-Гарант» надані пояснення на подану апеляційну скаргу, у яких викладені підстави укладення угоди з власником щодо виплати на його користь страхового відшкодування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що особа, яка звертається з позовом не є власником або законним володільцем автомобіля, який внаслідок ДТП отримав пошкодження, а тому не має права на відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. Щодо підстав для відшкодування компенсації моральної шкоди, то вони позивачем та його представницею не доведені за допомогою належних доказів.

Однак з такими висновками суду погодитися повністю не можна, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 визнана винною на підставі постанови судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 лютого 2023 року у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, а саме у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «HYUNDAI SONATA», державний номерний знак НОМЕР_2 , під її керуванням, та автомобіля «VolksWagen Golf» державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить третій особі ОСОБА_3 та зазнав механічних пошкоджень (а.с.18).

На час дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом «VolksWagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , керував позивач ОСОБА_1 , який його використовував з підстав, передбачених пунктом 2.2 ПДР України, отримавши від власника транспортного засобу ОСОБА_3 реєстраційний документ на цей автомобіль.

19 грудня 2022 року пошкоджений автомобіль «VolksWagen Golf» оглянуто спеціалістом в присутності позивача (а.с.42).

За ремонтною калькуляцією №097/12-22 від 8 січня 2023 року, складеною спеціалістом, що проводив огляд транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 459 545 грн 03 коп., внаслідок чого вартість матеріального збитку завданого внаслідок пошкодження автомобіля визначена у розмірі його ринкової вартості на суму 167 271 грн 35 коп.. Вартість залишків транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП, спеціалістом не визначалося (а.с.26-41)

За проведення експертного дослідження власником автомобіля ОСОБА_3 сплачено 5 500 грн відповідно до копії наданого чеку(а.с.46).

Крім того власником автомобіля «VolksWagen Golf» ОСОБА_3 оплачені витрати на транспортування пошкодженого автомобіля (а.с.24-25), що підтверджується копіями акту виконаних робіт та доданою до нього квитанцією.

Згідно полісу АТ/2182619 від 20 січня 20222 року, виданого ТДВ СК «Альфа-Гарант» на страхування цивільно-правової відповідальності володільця автомобіля «HYUNDAI SONATA» відносно шкоди, заподіяної третім особам, встановлено розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну (ліміт цивільно-правової відповідальності) у розмірі 130 000 грн із визначенням франшизи на суму 2 600 гривен (а.с. 108зв).

Враховуючи наведе третьою особою ОСОБА_3 , як власником автомобіля «VolksWagen Golf», 1 лютого 2023 року належним чином повідомлено страховика винної особи ОСОБА_2 ТДВ СК «Альфа-Гарант» про страховий випадок дорожньо-транспортну пригоду, що відбулася 5 грудня 2022 року (а.с.93-95).

У подальшому, за домовленістю зі страховиком відповідачки, власнику автомобіля ОСОБА_3 ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплачено 78 000 грн без проведення експертизи (а.с.93-95).

За усним повідомленням ОСОБА_1 апеляційному суду, ним продано залишки пошкодженого автомобіля «VolksWagen Golf» для розбірки на запчастини.

В той же час, як на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і на час перегляду справи у суді апеляційної інстанції дані про отриману позивачем вартість від продажу залишків автомобіля або висновок експерту про їх вартість судам не надані.

За таких обставин, позивач, вважаючи себе законним володільцем транспортного засобу на момент ДТП, залишки якого продав для розбірки на запчастини, звернувся до суду з цим позовом до винної особи, та прохав стягнути з відповідачки на свою користь різницю між виплаченим власнику автомобіля «VolksWagen Golf» страховим відшкодування у розмірі 78 000 грн та вартістю, визначеного спеціалістом матеріального збитку, який дорівнюється ринковій вартості пошкодженого автомобіля, а також витрати на проведення дослідження та транспортування автомобіля з місця ДТП.

За частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Якщо розмір відновлювального ремонту КТЗ перевищує його ринкову вартість, то розмір заподіяного матеріального збитку визначається відповідно до пункту 8.2. Методики на рівні ринкової вартості КТЗ без врахування втрати товарної вартості.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається технічно знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на положення статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль «VolksWagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , вважається технічно знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу перевищує його ринкову вартість. Тобто в даному випадку розмір матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля «VolksWagen Golf», визначено правильно, в розмірі його ринкової вартості, що частково відшкодована за рахунок виплати страхового відшкодування власнику транспортного засобу.

Враховуючи, що автомобіль «VolksWagen Golf», в розумінні статті 30 цього Закону, вважається фізично знищеним, власнику або особі, яка на законних підставах володіє, автомобілем має відшкодовуватися різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Доказів про визначення вартості залишків автомобіля «VolksWagen Golf», після ДТП, позивачем та його представницею, як до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції, не надано, що робить неможливим ухвалення законного й обґрунтованого рішення на користь особи, якій заподіяні збитки, з огляду на відсутність можливості визначення згідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Або вирішення іншого питання стосовно передачі залишків транспортного засобу на користь особи, з якої підлягає стягненню матеріальна шкода у повному розмірі, за відсутності пред`явлення таких позовних вимог до цієї особи відповідно до механізму, визначеному у пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92.

Отже, розмір матеріальних збитків, який підлягає відшкодуванню за заподіяння цієї шкоди, визначається таким чином: 1) 167 271 грн 35 коп. збитку, як ринкової вартості автомобіля «VolksWagen Golf», мінус 78 000 грн сплаченого страхового відшкодування, та мінус вартість залишків транспортного засобу після ДТП; або передача залишків транспортного засобу після ДТП особі, яка повинна сплатити увесь розмір заподіяного збитку в сумі 167 271 грн 35 коп., з відрахуванням отриманого страхового відшкодування.

При тому особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, буде зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) лише у тому разі, коли страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої нею шкоди (стаття 1194 ЦК України).

Тобто, в цьому випадку відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37 вищевказаного Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Разом з тим, за полісом АТ/2182619 від 20 січня 20222 року, виданого ТДВ СК «Альфа-Гарант» на страхування цивільно-правової відповідальності володільця автомобіля «HYUNDAI SONATA» відносно шкоди, заподіяної третім особам, розмір ліміту такої страхової суми за шкоду заподіяну майну (ліміт цивільно-правової відповідальності) встановлено у сумі 130 000 грн, який з огляду на визначення франшизи в розмірі 2 600 гривен та виплату власнику автомобіля ОСОБА_3 страхового відшкодування в розмірі 78 000 грн, не є вичерпаним.

Незважаючи на відсутність перевищення ліміту цивільно-правової відповідальності, позивачем пред`явлено позов виключно до винної особи, а не до страхової компанії, яка залучена до участі у справі в якості третьої особи, що виключає можливість вирішення судом зазначених позовних вимог на користь особи, якій заподіяна шкода.

Крім встановлення судом апеляційної інстанції вищенаведених обставин справи, слід врахувати, що суд першої інстанції вирішуючи підстави для можливості стягнення на користь позивача заподіяної шкоди у ДТП, дійшов небезпідставних висновків про відсутність у ОСОБА_1 права вимоги з її відшкодування, з якими колегія суддів вважає за можливе погодитися з наступних мотивів.

Так, у пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92 виснувано, що положення щодо захисту права власності поширюються також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченої законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Пунктом 4 цієї ж постанови Пленуму ВСУ визначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

За пунктами 1 і 2 частини 1 статті 395 ЦК України і положеннями статей 397-399 ЦК України, у розумінні видів речових прав на чуже рухоме майно, ці права поділяються на право володіння та/чи право користування. При тому право володіння транспортним засобом виникає чи може виникати на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Тому особа, яка має речове право на чуже майно, яким є транспортний засіб, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (стаття 396 ЦК України).

Зокрема, за частиною 3 статті 386 ЦК України власник майна, права якого порушені, має право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди. Такі ж права на захист від порушень кореспондуються за змістом статей 396-400 ЦК України і до законного володільця майна (право володіння).

Втім, за наявності у особи лише права користування чужим майном (сервітуту), такий вид речового права не позбавляє власника на право володіння, користування та розпорядження цим майном, а отже і права на його самостійний захист, в тому числі і права на відшкодування шкоди (статті 401-403 ЦК України).

Таке речове право користування визначається і в абзаці 2 пункту 2.2 Правил дорожнього руху України, яким регламентується право власника транспортного засобу на передачу цього засобу у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, шляхом передачі їй реєстраційного документу на цей транспортний засіб.

За наведеного, у цій справі встановлено, що автомобіль «VolksWagen Golf» державний номерний знак НОМЕР_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 , якого залучено у спорі в якості третьої особи.

Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобілем, належним на праві власності третій особі, керував позивач, як користувач чужого майна з підстав, передбачених пунктом 2.2 ПДР України.

Внаслідок цих обставин, усі витрати з проведення дослідження та транспортування пошкодженого автомобіля були сплачені від імені власника ОСОБА_3 , та на його користь страховиком перераховано страхове відшкодування.

Отже, враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що позивач ОСОБА_1 не є володільцем чужого майна та як його користувач немає права на відшкодування матеріальної шкоди, що заподіяна чужому майну, а саме автомобілю «VolksWagen Golf», державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 ..

З огляду на це та у відповідності до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині залишення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди без задоволення слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Щодо вирішення вимог позивача про відшкодування на його користь моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного.

За частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частиною 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 5 цієї ж постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За наведених підстав та встановлених обставин справи, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції при вирішенні цих позовних вимог та вважає, що позивачу, як належному користувачу чужого майна, що було неправомірно пошкоджено відповідачкою, внаслідок порушення нею Правил дорожнього руху в Україні, заподіяні моральні страждання, які полягали у перенесених ним стражданнях з приводу пошкодження транспортного засобу, а також душевних стражданнях, спричинених порушенням його стану здоров`я і стресом, що був викликаний ДТП, та відповідними змінами, які відбулися у побутовому та професійному житті позивача.

Судом встановлено порушення правил безпеки руху з боку відповідачки, наслідком чого є заподіяння певних моральних страждань позивачу.

При тому колегія суддів вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 70 000 грн оцінені ним суб`єктивно і є завищеними, наявність тілесних ушкоджень, які потягнули розлад здоров`я, не підтверджено. За такого вважає за необхідне задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, визначив розмір компенсації у сумі 2 000 грн, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та з врахуванням обсягу задоволених позовних вимог з відповідачки слід стягнути на користь держави судовий збір за розгляд справи в судах першої інстанції апеляційної інстанції в розмірі 819 грн, від сплати якого був звільнений позивач. Таким ж шляхом слід задовольнити вимоги позивача про відшкодування на його користь відповідачкою витрат на понесених ним на правову допомогу на суму 350 грн.

Керуючись статтями 365, 367-369, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені адвокаткою Коренко Т. В. - задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2023 року в частині залишення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди без задоволення змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Заочне рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 серпня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасувати та ухвалити нове про їх часткове задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 грн компенсації за заподіяну моральну шкоду та 350 грн витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 819 грн за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова

Т. В. Серебрякова