Справа № 1005/7134/2012
Провадження № 4-с/359/17/2023
УХВАЛА

Іменем України

13 листопада 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області скаргуОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни, заінтересована особа : Товариство з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані», -

ВСТАНОВИВ:

12 жовтня 2021 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника заявника адвоката Овсій Д.Ю. надійшла скарга, якою просить : визнати не-законною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. про відновлення виконавчого провадження (ВП № 39308627); визнати незаконною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. про повернення виконавчого документа стягувану від 07 вересня 2021 року (ВП № 39308627).

Вимоги скарги обґрунтовано тим, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня2021 року замінено Товариство з обмеженою відповідаль-ністю «Фінансова компанія «Локо» (далі по тексту - ТОВ «Фінансова компанія «Локо») на Товариство з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» (далі по тексту - ТОВ «Файненс Компані») у виконавчому листі №2/359/100/2013, №1005/7134/2012, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в загальному розмірі 2737304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21877903 грн. 43 коп., а також замінено Товариство з обмеженою відповідальністю «Баррен» (далі по тексту - ТОВ «Баррен») на ТОВ «Файненс Компані» у виконавчому листі №2/359/100/2013, № 1005/7134/2012, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в загальному розмірі 2737304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21877903 грн. 43 коп..

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2021 року (провадження № 6/359/244/2021) поновлено ТОВ «Файненс Компані» строк для пред`яв-лення виконавчих листів №2/359/100/2013, №1005/7134/2012, виданих 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 боргу за кредитним договором №1095- Ф від 31 січня 2008 року в загальному розмірі 2737304 доларів США 15 центів, ще еквівалентно 21877903 грн. 43 коп.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2021 року (провадження № 4-с/359/45/2021) задоволено скаргу ТОВ «Файненс Компані», визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусово-го виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26 жовтня 2020 року прозакінчення виконавчого провадження № 39308627 з виконання виконавчого листа № 21359/100/2013, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в розмірі 2737304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21877903 грн. 43 коп.; зобов`язано державного виконавця відділу приму-сового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 39308627 з виконання виконавчого листа №2/359/100/2013, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в розмірі 2737304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21877903 грн. 43 коп.; визнано незаконною та скасувано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26 жовтня 2020 року про закінчення виконавчого провадження №39308340 з виконання виконавчого листа №2/359/100/2013 виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в розмірі 2737304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21877903 грн. 43 коп.; зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження №39308340 з виконання виконавчого листа №2/359/100/2013 виданого 21 червня 2013 року Бориспіль-ським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в розмірі 2737304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21877903 грн. 43 коп.. Скаржник вважає цю ухвалу неправомір-ною, а тому оскаржив в апеляційному порядку.

На виконання цієї ухвали 06 вересня 2021 року відновлено виконавче провадження за №39308627. 07 вересня 2021 року постановою головного державного виконавця на підставі заяви ТОВ «Файненс Компані» повернуто виконавчий документ стягувачу. Заявник вважає ці дії державного виконавця незаконними, а оскаржувані постанови протиправними, а тому просить їх скасувати.

07 березня 2019 року між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Файненс Компані» укладено договір № 1 відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Колесник О.І. На момент укладення цього договору, рішення по справі № 910/10364/16 взагалі не набрало законної сили, а отже у ПАТ «Омега Банк» була відсутня будь-яка правосуб`єктність, та не було права укладати договір з ТОВ «Файненс Компані».

Станом на день звернення до суду з скаргою, ОСОБА_2 повністю виконано зобов`язання за кредитним договором, про що, з належним кредитором (ТОВ «Баррен») складено договір про врегулювання заборгованості від 02 грудня 2020 року. Відповідно п.9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закін-ченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Враховуючи зазначене, зобов`язання за кредитним договором взагалі припинені шляхом належного його виконання.

Крім цього, заявник вважає, що на момент погашення заборгованості, Бориспільським міськрайонним судом Київської області вже було встановлено факт правонаступництва ТОВ «ФК «Локо», а потім ТОВ «Баррен» (ухвала суду від 22 жовтня 2019 року, ухвала суду від 12 листопада 2020 року за кредитним договором у межах справи 1005/7134/2012). Зважаючи на це, 02 грудня 2020 року ОСОБА_2 укладено договір про врегулювання заборгованості з належним кредитором. Всі правочини між ТОВ «ФК «Локо», ТОВ «Баррен», ТОВ «Альта-град» щодо передачі права вимоги є чинними, не скасованими у встановленому законом порядку, не визнані недійсними, а отже підлягають виконанню та несуть юридичні наслідки.

Відтак, державним виконавцем порушено вимоги ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та п.22 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень. Заявник звертає увагу суду на те, що на повернутому виконавчому листі відсутня відмітка щодо залишку нестягнутої суми та суми стягнутого виконавчого збору, результати виконання (суму, яку фактично стягнуто). Постанова про відновлення виконавчого провадження є передчасною, адже ухвала суду від 19 серпня 2021 року була оскаржена до апеляційного суду. Крім цього, її прийнято з порушенням вимог ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи вищевикладені обставини, повернення виконавчого документа стягувачу відбулось з порушенням законодавства, а постанова про відновлення виконавчого провадження - з порушенням процедури. З огляду на вказане, скаржник звернувся до суду із даною скаргою з метою захисту власних прав та інтересів.

Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

09 листопада 2021 року від представника Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазур Г.І. надійшов відзив на скаргу та витребувані судом копії матеріалів виконавчого провадження №39308627.

Так, відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби заперечує проти вимог скарги, просить відмовити у задоволенні скарги з огляду на те, що на момент винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов, ухвала Бориспіль-ського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2021 року набрала законної сили, а тому постанова про відновлення виконавчого провадження та про повернення виконавчого документа винесені відповідно вимог Закону України «Про виконавче провадження».З приводу порушення ст. 37 Закону України «Про виконавче провад-ження» та п. 22 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, щодо відмітки державного виконавця відомостей про залишок нестягненої суми, представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мазур Г.І. вказав, що є не встановленим чи взагалі стягувалися кошти по даному виконавчому провадженні.

15 листопада 2021 року від представника заявника адвоката Овсій Д.Ю. надійшли заперечення на відзив Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Представник заявника стверджує, що на момент винесення державним виконав-цем постанови про відновлення виконавчого провадження від 06 вересня 2021 року, у апеляційному порядку вже оскаржувалися ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області про заміну стягувача від 15 липня 2021 року та ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області про закінчення виконавчого провадження від 19 серпня 2021 року. Крім того, постанова про відновлення виконавчого провадження прийнято з порушеннями вимоги ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провад-ження» в розрізі з строками, які надаються виконавцю для прийняття рішення про від-новлення. Також, представником відділу державної виконавчої влади у відзиві не спростовано тверджень про порушення державним виконавцем ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 22 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень щодо зазначення у виконавчому листі обґрунтувань на підтвердження того чи виконалось рішення, яка частина залишилась невиконаною, та не зазначено суми стягнутого або нестягнутого виконавчого збору,

23 листопада 2021 року від представника стягувача ТОВ «Файненс Компані» надійшли заперечення проти скарги ОСОБА_1 , якими просили відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на наступне. Матеріали виконавчого провадження не містять відомостей щодо виконання (частково або повністю) скаржником своїх зобов`язань за кредитним договором в рамках виконавчого провадження, також такі докази не надані скаржником суду разом із скаргою, а відтак доводи скаржника щодо необхідності зазначення залишку нестягнутої суми є безпідставними, оскільки така інформація зазначається лише у випадку часткового виконання рішення суду, що не відбувалось у даному випадку взагалі.Спроби ж скаржника обґрунтувати свої вимоги з посиланням на формальні підстави, які не відповідають дійсності, додатково свідчить про мотиви подання даної скарги - створити якомога більшу кількість перешкод законному кредитору та стягувачу - ТОВ «Файненс Компані» захистити свої майнові права.Таким чином, жоден з аргументів скаржника не може бути визнаний обґрунтованим та свідчити про незаконність оскаржуваних постанов або про порушення ними прав та інтересів ОСОБА_1 .

Ухвалами суду від 21 квітня 2023 року, від 28 червня 2023 року, від 01 серпня 2023 року у задоволенні клопотань, поданих представником ОСОБА_1 адвокатом Овсій Д.Ю. про відвід судді Яковлєвої Л.В. від розгляду даної справи, відмовлено.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, заяв чи клопотань до суду не направили.

Відповідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявній в ній докази, прийшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 4 та ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 129 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 2-4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що 31 січня 2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» (право наступ-ником якого став ПрАТ «Омега Банк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 1095-Ф за умовами , як позичальнику надано кредит в розмірі 1 626 000, 00 доларів США, на умовах строковості та повернення у термін, згідно визначеного графіку.

В той же день, 31 січня 2008 року між ЗАТ «Сведбанк Інвест» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 1095-Ф/П-1 для забезпечення належного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору.

Внаслідок невиконання зобов`язань позичальником, ПАТ «Сведбанк» було подано до Бориспільського міськрайонного суду Київської області позов про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 січня 2013 року вказаний позов задоволено частково та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Сведбанк» заборгованість за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року в розмірі 2 737 304, 15 долари США 15 центів, що еквівалентно 21 877 903, 43 грн.

На виконання вказаного судового рішення 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист № 2/359/100/2013, на підставі якого державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департа-менту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - ВПВР ДДВС МЮУ) відкрито виконавче провадження № 39308627 (щодо боржника ОСОБА_1 ).

З матеріалів справи також встановлено, що 31 липня 2014 року між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Літвіновим A.B.

04 липня 2015 року ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека кредит» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» уклали договір купівлі - продажу прав вимоги, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Літвіновим A.B.

23 серпня 2016 року між ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» та ТОВ «Фінансова компанія «Локо» був укладений договір про купівлю -продажу права вимоги, в тому числі щодо права вимоги за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 pоку та договором поруки № 1095-Ф/П-1.

В подальшому, між ТОВ «Фінансова компанія «Локо» та ТОВ «Баррен» було укладено договір відступлення права вимоги № В-01 від 12 грудня 2019 року.

В 2015 році ПАТ «Омега банк» звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», третя особа без самостійних вимог Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними договорів (справа № 910/10364/16).

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04 вересня 2018 року визнано недійсним договір купівлі - продажу прав вимоги від 31 липня 2014 pоку, що укладений між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», визнати недійсним договір купівлі - продажу права вимоги від 04 липня 2015 pоку, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину та недійсного правочину. Зобов`язано ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай кепітал менеджмент» повернути ПАТ «Омега банк» всі документи, які засвідчували права, що передавались, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, а саме, що були ними отримані на виконання : договору купівлі - продажу прав вимоги від31 грудня 2014 року, укладеного між ПАТ «Омега банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», зареєстрованого в реєстрі за № 1898 із змінами та доповненнями, договору купівлі - продажу прав вимоги від 04 липня 2015 року, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», посвідченого приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A.B. та зареєстрованого за № 912 із змінами та доповненнями.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23 квітня 2019 року рішення Господарського суду м. Києва від 04 вересня 2018 року в частині визнання недійсними договорів купівлі - продажу права вимоги від 31 грудня 2014 року та 04 липня 2015 року залишено без змін.

Постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 24 липня 2019 року рішення Господарського суду м. Києва від 04 вересня 2018 року та постановуПівнічного апеляційного господарського суду від 23 квітня 2019 року скасовано в частині задоволення позову щодо визнання недійсним договору купівлі - продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року, який укладений між ПАТ «Омега банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A.B., за реєстрований в реєстрі за № 1898 із мінами та доповненнями. Ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову щодо визнання недійсним договору купівлі - продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року, що укладений між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит».

Обґрунтовуючи своє рішення суд касаційної інстанції виходив з того, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлені ознаки нікчемності договору купівлі - продажу прав вимоги укладеного 31 грудня 2014 року між ПАТ «Омега банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим A.B., за реєстрований в реєстрі за № 1898 із мінами та доповненнями, відповідно п. 3 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а згідно вимог ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України такий правочин не створює для сторін чи інших осіб юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Верховний Суд погодився з висновками судів, що наступний договір купівлі - продажу права вимоги від 04 липня 2015, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріаль-ного округу Літвіновим A.B. та зареєстрований за № 912 із змінами та доповненнями, слід визнати недійсним на підставі ч. 5 ст. 216, ст. 658 ЦК України, як такий, що укладений у процесі виконання нікчемного правочину особою, що не є власником активів і не має право продажу цих активів.

Частиною 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 06 липня 2015 року за № 437 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Омега Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 06 липня 2015 року за № 127 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Омега Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», на підставі якого було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Омега Банк».

Відповідно вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснено перевірку договору купівлі - продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року за реєстровим № 1898, що укладений між ТОВ Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ПАТ «Омега Банк» та виявлено, що вказаний договір є нікчемним в силу приписів п.3 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Під час здійснення процедури ліквідації ПАТ «Омега Банк» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 82 від17 січня 2019 року про затвердження умов продажу активів ПАТ «Омега Банк» та АТ «Дельта Банк». Пул активів з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, що укладені з суб`єктами господарював-ня та фізичними особами, дебіторської заборгованості та майнових прав за дебіторською заборгованістю, в тому числі активи ПАТ «Омега Банк» щодо права вимоги за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року укладеного з ОСОБА_2 , договором поруки №1095-Ф/П-1 від 31 січня 2008 року укладеного з ОСОБА_1

18 лютого 2019 року відбувся аукціон, за результатами проведення якого сформовано протокол електронного аукціону UA-EA-2019-02-12-000004-Ь. Відповідно вказаного протоколу переможцем аукціону визнано ТОВ «Файненс Компані». Результати даного аукціону не оскаржено, доказів протилежного суду не надано.

07 березня 2019 року між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Файненс Компані», в порядку та спосіб, передбачені положеннями ст. 512-517 ЦК України, укладено договір № 1 про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 714, внаслідок чого ТОВ «Файненс Компані» набуло право вимоги за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року укладеного з ОСОБА_2 , договором поруки №1095-Ф/П-1 від 31 січня 2008 року укладеного з ОСОБА_1 .

Скаржник зазначає, що боржником ОСОБА_2 повністю виконано зобов`язання за кредитним договором, про що, з належним кредитором ТОВ «Баррен» укладено договір про врегулювання заборгованості від 02 грудня 2020 року.Згідно умов вказаного договору,сторони підтверджують, що основний борг позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором, що є основним зобов`язанням, а саме заборгованість з повернення кредитних коштів за кредитним договором, є погашеним в частині вартості предмета іпотеки, а всього на загальну суму 14 965 000 грн. 00 коп.Позичальник бере на себе зобов`язання сплатити власними коштами на поточний рахунок кредитора суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 6 400 000 грн. 00 коп.Сторони погодили, що, враховуючи сприяння позичальника в процесі звернення стягнення на предмет іпотеки залишок заборгованості за кредитним договором в сумі 512 903 грн. 43 коп. припиняється шляхом прощення боргу (анулювання) кредитором за його самостійним рішенням.Підписанням даного договору кредитор відмовляється від будь - яких позовних заяв та претензій до позичальника з питань, що стосуються кредитного договору, а позичальник в свою чергу відмовляється від будь-яких позовних заяв та претензій до кредитора з питань, що стосуються даного договору.

Однак, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь які докази на підтвердження доводів та на підтвердження факту погашення ОСОБА_2 основного боргу за кредитним договором на рахунок ТОВ «Баррен».

Крім того, належним виконанням зобов`язання може бути тільки таке виконання, яке здійснене на користь належного кредитора. В іншому випадку, виконання зобов`язання вважається неналежним або таким, що не є виконаним взагалі.

У зв`язку з цим судом встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року у справі № 1005/7134/2012 замінено ТОВ «Фінансова компанія «Локо» на ТОВ «Файненс Компані» у виконавчому листі за №2/359/100/2013, № 1005/7134/2012, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року в загальному розмірі 2 737 304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21 877 903 грн. 43 коп., а також замінено ТОВ «Баррен» на ТОВ «Файненс Компані» у виконавчому листі № 2/359/100/2013, № 1005/7134/2012, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року в загальному розмірі 2 737 304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21 877 903 грн. 43 коп.

Постановляючи дану ухвалу суд виходив з того, що оскільки два попередніх договори (31 грудня 2014 року між ПАТ «Омега банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит»; від 04 липня 2015 pоку, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент»), за якими відчужене право вимоги визнано недійсними, при вирішенні питання про заміну сторони (стягувача) немає значення, чи визнано недійсними у судовому порядку наступні укладені договори, а саме : договір про відступлення права вимоги від 23 серпня 2016 року, укладений між ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» та ТОВ «Фінансова компанія «Локо», а також договір про відступлення права вимоги від 12 грудня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Локо» та ТОВ «Баррен».

Постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року вказані ухвалу суду першої інстанції від 15 липня 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Касаційного цивільного суду Верховного суду України від 20 січня 2022 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у справі за заявою ТОВ «Файненс Компані» про заміну сторони стягувача, заінтересовані особи : ПАТ «Омега Банк», ТОВ «Фінансова компанія «Локо», ТОВ «Баррен», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - відмовлено.

Таким чином, ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 липня 2021 року набула законної сили.

Наведене, в свою чергу, додатково свідчить про те, що ані ТОВ «Фінансова компанія «Локо», ані ТОВ «Баррен» не були належними кредиторами за кредитним та іпотечним договорами від 31 січня 2008 року укладеними банком з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відтак, ТОВ «Баррен» не набув права вимоги до позичальника та виконання зобов`язання ОСОБА_2 на рахунок цього товариства, якщо таке й було, вважається неналежним.

Судом також встановлено, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2021 року у справі № 1005/7134/2012 задоволено скаргу ТОВ «Файненс Компані», визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26 жовтня 2020 року про закінчення виконавчого провадження №39308627 з виконання виконавчого листа №2/359/100/2013, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в розмірі 2737304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21877903 грн. 43 коп.; зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження за №39308627 з виконання виконавчого листа №2/359/100/2013, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором № 1095-Ф від 31 січня 2008 року в розмірі 2737304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21877903 грн. 43 коп.; визнано незаконною та скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26 жовтня 2020 року про закінчення виконавчого провадження №39308340 з виконання виконавчого листа №2/359/100/2013, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в розмірі 2737304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21877903 грн. 43 коп.; зобов`язано державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження №39308340 з виконання виконавчого листа №2/359/100/2013, виданого 21 червня 2013 року Бориспільським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором №1095-Ф від 31 січня 2008 року в розмірі 2737304 доларів США 15 центів, що еквівалентно 21877903 грн. 43 коп.

20 грудня 2021 року постановою Київського апеляційного вказану ухвалу суду першої інстанції від 19 серпня 2021 року змінено в мотивувальній частині щодо вирішення питання строків звернення до суду із скаргою, доповнено мотивувальну частину судового рішення висновком в редакції цієї постанови. Резолютивну частину ухвали Бориспіль-ського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2021 року доповнено таким змістом : «Поновити ТОВ «Файненс Компані» строк на звернення зі скаргою на постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 26 жовтня 2020 року про закінчення виконавчого провадження № 39308627». В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

Ухвалою Касаційного цивільного суду Верховного суду України від 14 лютого 2022 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року у справі за скаргою ТОВ «Файненс Компані», заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на постанови про закінчення виконавчих проваджень, відмовлено.

Судом також встановлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 06 вересня 2021 року відновлено виконавче провадження за №39308627.

07 вересня 2021 року, постановою головного державного виконавця Рекашової А.М. про заміну сторони виконавчого провадження, стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2/359/100/2013 виданого Бориспільським міськрайонним судом Київської області від 21 червня 2013 року, замінено з ТОВ «Баррен» на ТОВ «Файненс Компані».

Постановою державного виконавця від 07 вересня 2021 року у виконавчому провадженні № 39308627 виконавчий лист № 2/359/100/2013 від 21 червня 2013 року повернуто на підстві заяви стягувача - ТОВу «Файненс Компані».

Відповідно ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно вимог ст. 18 ЦПК України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридич-них осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусо-вому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 вказаного Закону визначено обов`язки і права виконавців, згідно яких, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установ-лені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

За змістом ст. 41 вказаного Закону у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провад-ження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

З огляду на те, що первісний договір купівлі - продажу прав вимоги від 31 грудня 2014 року укладений ПАТ «Омега Банк» з ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» є нікчемним, а договір купівлі - продажу права вимоги укладений від 04 липня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Іпотека Кредит» та ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» судом визнано недійсним з моменту його вчинення, суд приходить переконання, що ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент» не набуло права вимоги та, відповідно, не мало законних підстав для відступлення права вимоги на користь ТОВ «Фінансова компанія «Локо», а ТОВ «Фінансова компанія «Локо» не мало законних підстав для відступлення права вимоги на користь ТОВ «Баррен». Відтак, право вимоги за кредитним договором № 1095-Ф та іпотечним договором № 1095-Ф/П-1 від 31 січня 2008 року не перейшло до ТОВ «Компанія з управління активами «Скай Кепітал Менеджмент», ТОВ «Фінансова компанія «Локо» та ТОВ «Баррен».

Разом з тим, укладений між ПАТ «Омега Банк» та ТОВ «Файненс Компані» договір відступлення прав вимоги є чинним та не скасованим у встановленому законом порядку. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

Таким чином, ТОВ «Файненс Компані», як новий кредитор у зобов`язаннях за кредитним договором № 1095-Ф ( ОСОБА_2 ) та іпотечним договором № 1095-Ф/П-1 ( ОСОБА_1 ) від 31 січня 2008 року правомірно звернулось до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про відновлення виконавчого провадження, заміну стягувача та повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно п. 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого листа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягнутої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення.

Судом встановлено, що матеріали виконавчого провадження не містять відомостей про виконання (частково або повне) ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором в рамках виконавчого провадження № 39308627, а відтак доводи скаржника щодо необхідності зазначення залишку нестягнутої суми є безпідставними, оскільки така інформація зазначається лише у випадку часткового виконання рішення суду.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів часткового виконання ОСОБА_2 зобов`язання у виконавчому провадженні № 39308627.

Відтак, посилання ОСОБА_1 про порушення державним виконавцем вимог п. 22 Інструкції з організації примусового виконання рішень при поверненні виконавчого листа стягувану є безпідставними.

Відповідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ч. 5 ст. 74 вказаного Закону рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані постанови державний виконавець виніс 06 вересня 2021 року та 07 вересня 2021 року, а скаргу представником скаржника отримано 01 жовтня 2021 року і направлено до суду засовами зв`язку Укрпошта 07 жовтня 2021 року, про що свідчить штемпель на поштовому конверті. Вказана скарга надійшла на адресу суду 12 жовтня 2021 року, що підтверджується штемпелем канцелярії суду.

Відтак, з урахуванням положень ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», останнім днем звернення до суду з скаргою на постанову державного виконавця є 11 жовтня 2021 року, а тому суд вважає, що ОСОБА_1 не пропущено передбачений Законом строк для такого звернення до суду.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням наведеного суд вважає постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової А.М. (ВП 39308627) законними, у зв`язку з чим скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 258-261, 353, 447-451 ЦПК України, ст. 124, 129 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 1, 18, 68, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Рекашової Алли Миколаївни, заінтересована особа (стягувач) : Товариство з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 17 листопада 2023 року.

Суддя Яковлєва Л.В.