Справа № 214/7349/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 листопада 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції),

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

у відсутність позивача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь та на її утримання у розмірі 1/4 частки доходу (заробітку), до закінчення нею навчання, посилаючись на відсутність добровільної допомоги зі сторони відповідача та передбачений сімейним законодавством обов`язок по її утриманню батьками. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що вона досягла повноліття, однак продовжує навчання у Криворізькому національному університеті, строк навчання до 30 червня 2026 року. У зв`язку з навчанням вона позбавлена можливості працевлаштуватися та забезпечити свої життєві потреби самостійно, оскільки несе витрати на проїзд до місця навчання, харчування, одяг та взуття, на придбання необхідних матеріалів для навчання та канцелярського приладдя, тощо. Мати надає їй за можливості матеріальну допомогу, однак у зв`язку з необхідністю матеріальної допомоги від батька також, просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 розгляд справи ухвалено проводити в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 на заявлених вимогах наполягала з підстав, викладених у тексті позовної заяви, уточнивши, що наразі позивач перебуває за кордоном у зв`язку із війною в країні та здійснює дистанційно навчання у формі онлайн, що дозволено навчальним закладом.

Позивач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 вимоги позову не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву представником відповідача зазначено, що відповідач наразі перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 , з якою проживають разом з однією сім`єю разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружина відповідача є фізичною особою-підприємцем, однак на даний час доходу від своєї підприємницької діяльності не отримує, а його середній дохід за період з 01.02.2023 по 30.07.2023 становить 35 120,10 грн., тобто середньомісячна заробітна плата складає приблизно 5 853,35 грн. Тому покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини на період навчання є надмірним. При цьому ОСОБА_4 навчається за кошти державного бюджету, тобто за навчання позивачки сплачує держава. При цьому зазначені позивачем у тесті позовної заяви витрати на харчування, одяг та взуття не є потребами для навчання,а є звичайними фізіологічними потребами. Доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у позивача потреби в матеріальній допомозі, а саме у зв`язку з навчання, до суду не надано. Тому просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, ОСОБА_2 є рідним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_4 досягла повноліття, однак продовжує навчання у Криворізькому національному університеті факультету інформаційних технологій за спеціальністю 122 Комп`ютерні науки, денної форми здобуття вищої освіти за кошти державного бюджету. Тривалість навчання з 15 вересня 2022 року по 30 червня 2026 року (а.с. 14 копія довідки).

Згідно до частини другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 р., у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15.

При визначенні розміру аліментів суд враховує положення статті 182 СК України, а також ураховує положення Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2023 року у справі № 752/20152/16-ц (провадження № 61-19405сво21) та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 квітня 2023 року у справі № 459/2988/19 (провадження № 61-7539св22) де зроблено висновок про те, що аналіз змісту частини другої статті 199 СК України дає підстави для висновку, що законодавець не передбачив такої можливості, як зупинення нарахування аліментів, переривання сплати аліментів у певні періоди, зокрема коли повнолітня дитина безпосередньо не бере участі в освітньому процесі, а також звільнення платника аліментів від сплати аліментів на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням нею навчання в період канікул, переходу на навчання на інший освітній рівень або до іншого навчального закладу, зокрема вступу до магістратури. Правило частини другої статті 199 СК України виключно передбачає припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення нею навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання у навчальному закладі. Законодавець не передбачив винятку з правила частини першої статті 199 СК України, яка, зокрема не містить застереження про те, що канікулярний період, період вступу до вищого навчального закладу для здобуття вищого рівня освіти не входять до періоду нарахування та сплати аліментів одним із батьків на користь повнолітньої дитини.

Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та:

1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або

2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю,

незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти).

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 753/20347/20 (провадження № 61-9584св21).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку доньці, яка не досягла 23 років та продовжує навчання, не працює, оскільки навчання на денній формі позбавляє її можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги своїх батьків. Фінансові труднощі відповідача носять тимчасовий характер та не підтверджують факт відсутності можливості ним надання фінансової допомоги дитині, яка продовжує навчання.

З урахуванням всіх обставин, установлених в судовому засіданні, щодо матеріального становища сторін, наявності у відповідача на утриманні малолітньої дитини ОСОБА_6 2016 року народження (докази наявності утримання дитини дружини від першого шлюбу відповідачем не надано), дослідивши можливості відповідача надання утримання повнолітній дитині, враховуючи безоплатність навчання (за кошти державного бюджету) та можливості отримання повнолітньою ОСОБА_4 у зв`язку з цим стипендії за умови успішного навчання, суд, за своїм внутрішнім переконанням вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

При цьому суд звертає увагу, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням наданого відзиву ОСОБА_2 та письмових доказів до нього, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь та на утримання позивача, як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу), що встановить баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та права повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання.

Відповідно до статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Датою подачі позову є 27 вересня 2023 року.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави у сумі 1 073,60 грн.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом із тим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 31 жовтня 2022 року у справі № 236/3503/20-ц (провадження № 61-19531св21).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Позивачем ОСОБА_4 заявлено вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу, з наданням доказів понесених витрат, а саме копії: договору про надання правничої допомоги № 22/09/23-5 від 22.09.2023, акту приймання-передачі наданих послуг, квитанцією про сплату гонорару, ордеру, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 15-20).

Відповідачем ОСОБА_2 заявлено про надмірність заявленої до стягнення суми судових витрат у цій частині, оскільки у акті виконаних робіт позивача сума за підготовку та подання до суду позовної заяви явно не відповідає складності справи та обсягу виконаних робіт.

Одночасно з цим ОСОБА_2 заявлено про понесені ним витрати на правничу допомогу на суму 5 000,00 грн., з долученням до відзиву на позов копій договору про надання правової допомоги від 12 жовтня 2023 року, квитанції про оплату послуг адвоката, ордеру, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

За результатами розгляду справи, відсотковому співвідношенні задоволених від заявлених вимог позивача, доводів про надмірність витрат, заявлених відповідачем, виходячи з пропорційності до задоволених вимог, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_4 за розгляд справи у суді, а з позивача на користь відповідача підлягає відшкодуванню 2 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 за розгляд справи у суді, (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

Керуючись статями 182, 191, 199, 200 СК України, статями 10, 12,13, 81,141, 263, 265, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання частково.

Стягувати із ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на утримання та на користь повнолітньої дитини ОСОБА_4 , щомісячно, починаючи стягнення з 27 вересня 2023 року, на період її навчання.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників процесу:

Позивач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_1 , адреса робочого місця: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача ОСОБА_3 , адреса робочого місця: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 24 листопада 2023 р.

Суддя А.В. Ткаченко