Провадження № 2/127/4084/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Воробйова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури, мотивуючи позовну заяву тим, що 30.10.2017 року в рамках кримінального провадження, відомості про які внесені до ЄРДР №0000882 від 31.08.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, позивачу було пред`явлено 08.11.2017 року повідомлення про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. У подальшому кримінальне провадження було спрямоване до Житомирського районного суду Житомирської області. Так, вироком суду від 18.01.2022 року ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення. Апеляційною інстанцією вирок суду залишено без змін.

Строк обвинувачення позивача тривав з 08.11.2017 року по 16.03.2023 року (день постановлення ухвали апеляційним судом), тобто 64 місяці і 9 днів. Розрахунок моральної шкоди становить 64 місяці помножені на 6700,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати на 2023 рік) дорівнює 428800,00 грн. Завдана ОСОБА_1 моральна шкода обумовлена тривалим незаконним перебуванням під слідством і судом, докладання неабияких зусиль, щоб довести свою невинуватість. Також проживаючи у м. Вінниці він був змушений змінювати звичайний ритм свого життя, щоб прибувати в м. Житомир до слідчих органів і на судові засідання впродовж більш як п`яти років. Моральна шкода полягала у душевних стражданнях спричинених незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, а також довелось відстоювати свій авторитет у сім`ї, колективі, серед друзів. Враховуючи тривалість та глибину моральних страждань, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на його користь 428000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 16.10.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачами відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такі відзиви.

Так, на виконання вимог ухвали суду, у визначений судом строк, представником відповідача Житомирської обласної прокуратури було надіслано суду відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що позов є безпідставним, необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки під час досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_1 не обирався. У позовній заяві позивачем не наведено конкретних і суттєвих обставин, в чому саме виражається завдана моральна шкода та не надано належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 77 ЦПК України на підтвердження факту заподіяння моральних чи фізичних страждань, які полягали б у фізичному або душевному болю, погіршення здібностей позивача або позбавлення його можливості їх реалізації. Не доведено зв`язок вказаних фактів з можливими неправомірними діями відповідачів та наявності інших складових, а також обґрунтованого їх розміру. При цьому, здійснення слідчих дій відноситься до безпосередніх повноважень органів досудового розслідування, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та не підлягають задоволенню, тому просив суд відмовити у задоволенні позову.

Також представником відповідача Житомирської обласної прокуратури було надіслано суду клопотання про перехід із спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження та призначення у справі підготовчого засідання, яке мотивоване обсягом та характером доказів у справі, категорії та складності справи (відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 428000,00 грн., вважає за необхідне розглядати дану справу за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи положення п. 2 ч. 6 ст. 19, ч. 3 ст. 274, п. 5 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, суд відмовляє в задоволенні клопотання представника відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, оскільки розгляду судом справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін дає можливість учасникам справи сповна реалізувати свої процесуальні права. При цьому, сторони перебувають в однаковому процесуальному становищі щодо можливості реалізації своїх прав. Також суд зауважує, що наведені в заяві представником відповідача обставини не дають підстав для висновку про необхідність розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження, не вказано про необхідність витребування інших доказів або неможливості їх подати в установленому порядку.

Також, на виконання вимог ухвали суду, у визначений судом строк, представником відповідача Головного управління Національної поліції у Житомирській області було надіслано суду відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що поданий позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Представник зазначає, що позивачем надано докази, що свідчать про його перебування під слідством та судом, але не доведено належним чином факту спричинення йому моральної шкоди, не долучено доказів, які вказують на незаконність дій ГУНП в Житомирській області за час перебування його під слідством. Також, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження протиправності поведінки ГУНП в Житомирській області під час повідомлення про підозру, проведення обшуку, здійснення інших процесуальних дій, які б обмежували права позивача. Виходячи зі змісту позовної заяви, позивачем не наведено аргументованих доказів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення органами досудового слідства фізичного чи психічного впливу на позивача в ході досудового розслідування, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. Крім того, саме лише здійснення слідчих дій не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

На виконання вимог ухвали суду, представником відповідача Державною казначейською службою України було надіслано суду відзив на позовну заяву, яким ДКСУ не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , оскільки вони є самостійною юридичною установою, самостійно несе відповідальність за зобов`язаннями, ніяких порушень прав та законних інтересів позивача не допускала. Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави. Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування, зокрема, шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконного прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 14.09.2022 року у справі №415/1009/21 резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України «шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України» на користь позивача 428000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди суперечить вказаній позиції. ДКСУ не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Також ст. 56 Конституції України та ст. 23 ЦК України передбачає лише право, а не безумовне відшкодування моральної шкоди. Доказування факту душевних страждань, тяжкості вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках, ступені зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, покладено на позивача. Проте, в позовній заяві відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують спричинення йому моральної шкоди. Вимога позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 428000,00 грн. може свідчити лише про намір збагатитись за рахунок коштів Державного бюджету, в той час коли в Україні введено воєнний стан. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції, проте не всі емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Розмір моральної шкоди, визначений позивачем не є адекватним, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, а вказана сума є завищена і не відповідає дійсності. Просив відмовити в повному обсязі у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач своїм правом на подачу відповідей на відзиви не скористався.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що 30.10.2017 року Житомирським відділенням поліції Житомирського відділу поліції ГУНП в Житомирській області в межах кримінального провадження ЄРДР № 0000882 від 31.08.2017 року ОСОБА_1 було пред`явлено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 27-28), а саме, що 31.08.2017 року близько 07.45 год. ОСОБА_1 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Шкода Супер-Б» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись на 15 км + 500 м автодороги «Житомир Могилів-Подільський» у с. Двірець Житомирського району та області у напрямку м. Житомир, в порушення вимог п. 12.3 ПДР, виявивши на своїй смузі руху автомобіль марки «ЗАЗ-110377 «Славута»», д.н.з. НОМЕР_2 , який під керуванням ОСОБА_2 , рухався поперек його смуги руху, маючи технічну можливість запобігти ДТП, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, шляхом своєчасного застосування термінового гальмування, застосував технічно невиправданий маневр об`їзду рухомої перешкоди, внаслідок чого здійснив зіткнення із лівою боковою частиною автомобіля марки «ЗАЗ-110377 «Славута»», д.н.з. НОМЕР_2 .

В результаті ДТП пасажир автомобіля марки «ЗАЗ-110377 «Славута»», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження та знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки «ЗАЗ-110377 «Славута»», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу в ділянці чола справа, закритого перелому левої стегнової кістки зі зміщенням кісткових відламків.

Досудове розслідування здійснювалось слідчим слідчого відділу Житомирського відділення поліції Житомирського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, погоджувалось прокурором Житомирської місцевої прокуратури, 08.11.2017 року ОСОБА_1 було пред`явлено повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 286 КК України.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 18.01.2022 року у справі № 278/3175/17, який залишено без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 16.03.2023 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано його у зв`язку із недоведенням, що в його діянні є склад зазначеного кримінального правопорушення (а.с. 11-23).

Загалом під слідством і судом ОСОБА_1 перебував з 08.11.2017 року - дня пред`явлення йому повідомлення про підозру, до 16.03.2023 року - дня постановлення ухвали Житомирським апеляційним судом (набрання виправдувальним вироком законної сили), тобто 64 місяці і 09 днів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що внаслідок тривалого незаконного перебування під слідством і судом йому було завдано душевних страждань. Моральну шкоду оцінив в мінімальному розмірі 428800,00 грн., яку просив стягнути шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України.

Правовідносини виникли між сторонами з приводу відшкодування шкоди державою, завданою незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, тому суд застосовує відповідні норми ЦК України, а також норми спеціального Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що і в судовому процесі, зокрема у цивільному, держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (пункт 35 постанови від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, постанова від 26.06.2019 року № 587/430/16-ц).

Тобто, під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 55, 56 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом положень статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Така шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої посадовими і службовими особами органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Крім того, пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Також ст. 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно п. 4, 5 ст. 3 вказаного Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода та суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Частиною 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд враховує, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 вказаного вище Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру відшкодування моральної шкоди віднесено до компетенції суду.

Здійснення провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України і виправдання у зв`язку з недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, які ініціювали вказане провадження та оголошували про підозру ОСОБА_1 та проводили досудове розслідування даного кримінального провадження, а також посадових осіб прокуратури Житомирської місцевої прокуратури, які здійснювали процесуальне керівництво досудовим розслідуванням.

В зв`язку з наведеними обставинами заперечення представників відповідачів в цій частині суд вважає безпідставними.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Відповідні правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, Верховного Суду у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 468/901/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 199/8734/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19, від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19, від 09 лютого 2022 року у справі № 757/6203/21-ц.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 тривало з 08.11.2017 року по 16.03.2023 року, тобто більше п`яти років. Протягом цього часу проводились слідчі дії, судові засідання, що негативно вплинуло на його життя і здоров`я. Крім того, позивач змушений був відстоювати свій авторитет в сім`ї, серед колег на роботі, друзів, змінювати звичайний ритм життя, щоб прибувати в м.Житомир до слідчих органів і суду, а також він змушений був доводити свою невинуватість, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 18.01.2022 року у справі № 278/3175/17, який набув чинності на підставі ухвали Житомирського апеляційного суду від 16.03.2023 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та виправдано за недоведеністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що свідчить про те, що ОСОБА_1 було притягнуто до кримінальної відповідальності незаконно.

Слід відзначити, що періодом перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17.

Таким чином, складові елементи для цивільно-правової відповідальності у виді шкоди, протиправних діянь осіб, які завдали шкоди, причинного зв`язку між ними, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» визначено з 1 січня 2023 року розмір мінімальної заробітньої плати становить 6700, 00грн.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій працівників органів досудового слідства та прокуратури, ступінь негативного впливу на життя та свідомість позивача факту безпідставного кримінального переслідування, глибину душевних страждань позивача, тривалість кримінального провадження з 08.11.2017 року по 16.03.2023 року (64 місяці), принципи цивільного судочинства, зокрема, розумність, справедливість, співмірність, тому суд дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі 428800,00 грн. (64міс. х 6700 грн. = 428800,00 грн.). При цьому, суд діє в межах заявлених позовних вимог.

При ухваленні рішення суд, на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки щодо застосування вказаних норм права, надані Верховним Судом, зокрема, в постановах від 19.09.2018 року № 534/955/17, від 11.10.2019 року № 757/53996/17, від 12.03.2019 року № 920/715/17, від 03.08.2022 року № 686/25511/20.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

За змістом статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (провадження № 14-514цс19) вказано, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді.

З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у цій справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Враховуючи вказані висновки Верховного Суду сума відшкодування в розмірі 428800,00 грн. підлягає стягненню з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, а стороною відповідача не надано суду жодних доказів, які спростовують доводи позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 55, 56 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 3, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст. 15, 16, 23, 1176 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 279, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 428000,00 грн. (чотириста двадцять вісім тисяч гривень 00 коп.).

Судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 07.12.2023 року.

Суддя: