Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/5841/23
Провадження №: 2-о/332/176/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Марченко Н.В., при секретарі судового засідання Петракей Р.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лященко Ірини Юріївни, заінтересована особа: Заводський відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лященко І.Ю. звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, заінтересована особа: Заводський відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Заяву обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 народилися ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Широке, Михайлівського р-ну, Запорізької області. В період з 1966 р. по 1976 р. навчалася в школі с. Плодородне Михайлівського р-ну, Запорізької обл. У 1967 р. отримала паспорт громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_1 , виданим Михайлівським РВВС Запорізької області. У період з 1976 р. по 1978 р. навчалася в Технічному училищі №3 м. Запоріжжя. У період з 1978 р. по 1981 р. працювала на швейній фабриці ім. Володарського у м. Запоріжжі. У період з 23.03.1981 по 20.05.2000 працювала на різних посадах Запорізького сталепрокатного заводу. Станом на 24.08.1992 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 У 2006 р. втратила свій паспорт серії НОМЕР_1 . Паспортом громадянина України ніколи не документувалася. Трудова книжка також втрачена. У зв`язку зі втратою документів вона звернулася до Заводського відділу у м. Запоріжжі УДМС у Запорізькій області з питань отримання паспорта громадянина України та отримала письмову відповідь, в якій зазначено, що вході перевірки особу ОСОБА_1 встановлено. Остання дійсно документувалася паспортом колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданим Михайлівським РВВС Запорізької області від 15.06.1976 року, але через відсутність паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, неможливо встановити штампи реєстрації місця проживання на території України, станом на 24.08.1991 року. Крім того, було встановлено, що в період з 23.03.1981 року по 20.05.2000 рік ОСОБА_1 безперервно працювала в ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод», що підтверджується відповіддю №09/23 від 25.09.2023, наданою арбітражним керуючим ОСОБА_2 . Тобто, з 23.03.1981 року по 20.05.2000 рік заявниця офіційно була працевлаштована, тобто постійно проживала на території України, та проживає по теперішній час та є громадянкою України. Крім того, не перетинала жодного кордону та постійно проживає на території України у місті Запоріжжі. Однак, не зважаючи на вищенаведене, отримала письмову відмову в отриманні паспорта громадянина України, що в подальшому позбавило її права отримати пенсію за віком. Рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявниці для отримання паспорту громадянина України в Управлінні Державної міграційної служби України в Запорізькій області Заводський районний відділ у місті Запоріжжі. Враховуючи наведене просить заяву задовольнити.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2023 заяву залишено без руху.

19.10.2023 заявник усунув зазначені в ухвалі суду недоліки, надавши відповідну заяву.

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2023 вищезазначену заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено судове засідання з повідомленням (викликом) осіб.

Заявник та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, представник заявника подала заяву, в якій просить розглянути справу за їх відсутності, заявлені вимоги задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення заяви не заперечує. Вирішення зазначеного питання встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України залишають на розсуд суду.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, приходить до наступних висновків.

Заявою про видачу паспорта громадянина СРСР, виданої Заводським відділом у місті Запоріжжі Управлінням державної міграційної служби України в Запорізькій області та відповіддю Заводського відділу у місті Запоріжжі Управлінням державної міграційної служби України в Запорізькій області 05.10.2023 №2311-764/2311.1-23 підтверджено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в Запорізькій області, Михайлівському районі, селищі Плодородне. Проживала за адресою: Запорізька обл.,, Михайлівський р-н., с. Плодородне. 15.06.1976 року остання документувалася паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 , виданим Михайлівським РВВС Запорізької області. Паспорт виданий на підставі свідоцтва про народження, серії НОМЕР_2 , виданий Мар`янівської с/р., Михайлівського р-ну, Запорізької обл. ( а.с. 6-7).

Факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України до 24.08.1991 року включно, підтверджується довідкою арбітражного керуючого Оберемка Р.А. від 25.09.2023 №09/23, згідно якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 23.01.1981 року по 20.05.2000 рік працювала на різних посадах в ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод», що дійсно підтверджує факт проживання на території України до 24.08.1991 р. включно.

Відповідно до письмових пояснень заінтересованої особи, наданих на адресу суду 06.12.2023, оскільки у громадянки ОСОБА_1 відсутній паспорт громадянина колишнього СРСР, а отже відсутня і відмітка про прописку, останній необхідно надати до міграційної служби судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України "Про громадянство України").

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України "Про громадянство України" і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Відповідно до підпункту "а" пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону "Про громадянство України", що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт "в" пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України.

З наданих до суду письмових доказів судом встановлено, що заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в Запорізькій області, Михайлівському районі, селищі Плодородне. Станом на 15.06.1987 року проживала за адресою: Запорізька обл.., Михайлівський р-н., с. Плодородне. В період з 23.01.1981 року по 20.05.2000 рік працювала на різних посадах в ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод», що свідчить про те, що остання постійно та безперервно проживала на території України до та на момент проголошення незалежності України.

За таких обставин, наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки останньою були надані суду належні та допустимі докази свого постійного та безперервного проживання на території України до та на момент проголошення незалежності України, зокрема з 23.03.1981 року по 20.05.2000 рік, тобто станом на 24 серпня 1991 року.

Керуючись ст. ст.13, 89, 259, 263-265, 293, 315-319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лященко Ірини Юріївни, заінтересована особа: Заводський відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Відповідно до вимог ч.4 ст.317 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Н.В. Марченко