ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/819/160/23 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Доброва К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сергет Володимир Володимирович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Єпішина Ю.М. від 29 червня 2021 року у справі за позовом Херсонської міської ради до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Місюр Валерія Миколайовича, приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Скрипки Юрія Миколайовича, третя особа ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Місюра В.М., приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Скрипки Ю.М., третя особа: ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання вчинити певні дії.

В обгрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що рішенням Херсонської обласної ради народних депутатів від 20.03.1992 року №32 «Про розмежування комунального майна, переданого у власність області, між обласною власністю і власністю міст обласного підпорядкування та районів області» весь житловий фонд, розташований на території м.Херсона, окрім державного та приватного, передано до власності територіальної громади м.Херсона в особі Херсонської міської ради.

Згідно рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 17.06.1999 року №245 «Про прийняття до комунальної власності Херсонської міської ради об`єктів державного житлового фонду, що перебувають у повному господарському віданні ВАТ «Херсонські комбайни» та на підставі актів прийому-передачі, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 обліковується на балансі Херсонської міської ради.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 16.04.2010 року №188 «Про передачу житлових будинків, які є власністю міської територіальної громади, на баланси комунальних підприємств «Таврійський», «Дніпровський-ХБК» та «Центр» та додатку №1 до рішення, у якому визначено перелік житлових будинків, які є власністю міської територіальної громади, житловий будинок по АДРЕСА_1 відноситься до комунальної власності Херсонської міської ради.

Квартира АДРЕСА_2 є неприватизованою і належить до комунальної власності міської територіальної громади.

З інформації з Єдиного державного реєстру речових прав та обтяжень позивачу стало відомо про те, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчено 01.10.2018 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скрипкою Ю.М., а у подальшому відчужено ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2018 року, який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Місюрою В.М.

Згідно інформації Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради, правовстановлючий документ на спірну квартиру Фондом комунального майна м. Херсона ніколи не видався, а був підроблений для подальшого вчинення шахрайських оборуток з нерухомим майном задля його незаконного відчуження, про що повідомлено Головне управління національної поліції Херсонської області, яким порушено кримінальну справу та триває розслідування.

За наведених обставин, позивач просив суд витребувати спірний об`єкт нерухомості з чужого незаконного володіння останнього власника, яким є ОСОБА_1 , та повернути його Херсонській міській раді, а також скасувати вищезазначені рішення приватних нотаріусів про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43385575 від 07.10.2018 року та індексний номер 43572421 від 19.10.2018 року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 29 червня 2021 року позов Херсонської міської ради задоволено.

Витребувано на користь Херсонської міської ради з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Скрипки Юрія Миколайовича індексний номер 43385575 від 07.10.2018 року про державну реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Місюри Валерія Миколайовича індексний номер 43472421 від 19.10.2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухваленим у справі рішенням, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сергет Володимир Володимирович, подав апеляційну скаргу, у якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Херсонська міська рада доводи апеляційної скарги не визнала, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість та просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На розгляд справи до суду апеляційної інстанції сторони не з`явился, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань не подавали.

Відповідно до ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Цивільне-процесуальне законодавство встановлює обов`язок учасників процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи (ч.1 ст.131).

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Частиною 11 ст.128 ЦПК України передбачено, що виклик учасника процесу, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження якого невідоме, за відсутності інших можливостей повідомити про розгляд справи, здійснюється шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 30.11.2022 року у справі № 759/14068/19 наголосив, що попре те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З матеріалів справи вбачається, що судові повістки-повідомлення про виклик до суду апеляційної інстанції на 19.09.2023 року, 11.10.2023 року та 21.11.2023 року, що направлені ОСОБА_1 за зазначеним ним місцем проживання, повернулися до суду без вручення з відміткою поштового відділення про відсутність його за місцем проживання.

При цьому, ОСОБА_1 , будучи обізнаним про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою ще до початку повномасштабного вторгнення рф на територію Україну 24.02.2022 року, заяв про зміну місця проживання не подавав, відомостей про свою електрону пошту або актуальні засоби зв`язку суду не надавав.

З метою вжиття всіх можливих заходів повідомлення учасників процесу про розгляд справи судом апеляційної інстанції двічі завчасно розміщувалися оголошення на веб-порталі судової влади України, оскільки остання відома адреса їх місця проживання знаходиться на території, де ведуться активні бойові дії.

За таких обставин, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, що не з`явились, оскільки їх явка у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце її розгляду не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарги задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Херсонської обласної ради народних депутатів від 20.03.1992 року №32 «Про розмежування комунального майна, переданого у власність області, між обласною власністю і власністю міст обласного підпорядкування та районів області» весь житловий фонд, розташований на території м.Херсона, окрім державного та приватного, передано до власності територіальної громади м.Херсона в особі Херсонської міської ради.

Згідно рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 17.06.1999 року №245 «Про прийняття до комунальної власності Херсонської міської ради об`єктів державного житлового фонду, що перебувають у повному господарському віданні ВАТ «Херсонські комбайни» та на підставі актів прийому-передачі, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 обліковується на балансі Херсонської міської ради.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 16.04.2010 року №188 «Про передачу житлових будинків, які є власністю міської територіальної громади, на баланси комунальних підприємств «Таврійський», «Дніпровський-ХБК» та «Центр» та додатку №1 до рішення, у якому визначено перелік житлових будинків, які є власністю міської територіальної громади, житловий будинок по АДРЕСА_1 відноситься до комунальної власності Херсонської міської ради.

Відповідно до листа Управління обліку, розподілу та приватизації житла Херсонської міської ради від 25.10.2018 року №17/246, квартира АДРЕСА_2 належить до комунальної власності міської територіальної громади, дана квартира є неприватизованою, свідоцтво про право власності на житло Фондом комунального майна м. Херсона на цей об`єкт нерухомості не видавалося.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру речових прав та обтяжень, право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, який посвідчено 01.10.2018 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скрипкою Ю.М., а через декілька днів відчужено ним ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.10.2018 року, який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Місюрою В.М.

З листа Херсонської міської ради №9/289 від 22.10.2018 року до начальника Херсонського відділу поліції ГУНП у Херсонській області щодо вжиття заходів реагування вбачається, що Управління обліку, розподілу та приватизації житла міської ради веде облік вільного житлового фонду, що належить до комунальної власності міської ради. До управління надійшла інформація щодо вільної неприватизованої квартири АДРЕСА_2 , наймачем якої була ОСОБА_3 , яка померла у травні 2018 року. При цьому, 01.10.2018 року приватним нотаріусом Скрипкою Юрієм Миколайовичем здійснено оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , згідно з яким продавцем була ОСОБА_4 , а покупцем ОСОБА_2 . Інформація щодо реєстрації вказаного договору купівлі-продажу внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01.10.2018 року і у ній зазначено, що, начебто, квартира належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 14.07.1994 року, виданого Херсонським суднобудівним заводом. Проте, зазначений житловий фонд ніколи не належав до житлового фонду судозаводу. ОСОБА_4 не була зареєстрована за вказаною адресою. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня будь-яка інформація щодо майна, яке належить або належало ОСОБА_4 . Таким чином встановлено факт підробки правовстановлюючих документів на вказану квартиру.

Згідно вимог п.5 ст.60 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами комунальної власності. Відповідно до п.1 ст.60 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні", до об`єктів комунальної власності належить житловий фонд.

Положеннями ст.327 ЦК України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, які належать територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 26 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" до повноважень міської ради належить прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, прийняття рішень про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення меж цих повноважень та умов їх здійснення.

Ст.29 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що до повноважень виконавчих органів міських рад належить управління, в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до ст.ст.15, 18 ЖК Української РСР виконавчі комітети місцевих рад здійснюють управління житловим фондом місцевих рад, управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним, а згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.390 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Частиною 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Такий висновок суду повністю узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеному у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15.

Вирішуючи спір, суд також взяв до уваги висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, згідно з яким власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Перелік підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).

Велика Палати Верховного Суду у пунктах 146, 147 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зробила висновок, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та приводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Отже, встановивши, що спірна квартира вибула з володіння власника поза його волею, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених статтею 388 ЦК України для задоволення позову у цій частині.

При цьому суд вірно виходив з положень ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", якою визначено, що записи до державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Висновок суду щодо відсутності підстав для застосування строку позовної давності у спірних правовідносинах, про яке заявляв відповідач, є вірним та таким, що грунтується на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 904/9159/16 та від 22.03.2018 року у справі № 904/12521/16 щодо застосування віндикації, у яких суд наголосив, що позови про витребування майна з чужого незаконного володіння можуть бути пред`явлені протягом всього періоду порушення права власності, яке визначається триваючим.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Євро-пейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 лип-ня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив обгрунтоване та законне рішення, підстав для скасування якого не встановлено, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, як такі, що не спростовують висновки суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Сергет Володимир Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 29 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 08.12.2023 року

Головуючий : О.В.Кутурланова

Судді : В.В.Майданік

Н.В.Орловська