Справа № 489/2387/23
Номер провадження 2/489/2233/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про позбавлення права власності на будинок, визнання майнових прав як об`єкт права власності на будинок, про зняття з реєстрації

встановив

Позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення права власності на будинок, визнання майнових прав як об`єкт права власності на будинок, про зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 15.09.2005 за договором дарування батько позивача ОСОБА_4 передав рідному брату позивача (відповідачу у справі) безоплатно житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказаний будинок знаходився у придатному стані для використання за цільовим призначенням і відповідав санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень. На даний час будинок псується, руйнується, відповідач там не проживає 18 років, тобто з 2005 року. Тому, позивач просить позбавити ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також визнати за ОСОБА_1 майнові прав як об`єкт права власності на вказаний будинок. Крім того, позивач просить зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Від імені відповідача на електронну пошту суду надійшло повідомлення про визнання позовних вимог, яке не містить електронного цифрового підпису ОСОБА_3 , тому суд не бере його до уваги, оскільки оформлення не дає можливості встановити особу та не відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

З копії Договору дарування від 15.09.2005, посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Савченко І.М., зареєстрованого в реєстрі за №5-801, вбачається, що ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 прийняв в дар цілий житловий будинок АДРЕСА_1 , з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_5 від 27.02.2023, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , останній не бачив ОСОБА_3 з 2010 року і знає, що відповідач проживає в Російській Федерації. На даний час в житловому будинку АДРЕСА_1 , ніхто не проживає, будинок не доглянутий.

З письмових пояснень ОСОБА_6 від 27.02.2023, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що остання з 2010 року не бачила ні ОСОБА_3 , ні його дружину, сина. ОСОБА_6 знає, що ОСОБА_3 з сім`єю проживають в Російській Федерації. Житловий будинку АДРЕСА_1 не доглянутий, дах протікає.

Згідно з копією відповіді Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради №С-64 від 28.04.2023 наразі власник житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відсутній. У зв`язку з цим відсутні передбачені чинним законодавством України підстави для обстеження цього житлового будинку, з урахуванням відсутності його власника.

Позивачем надано до суду фотографії житлового будинку АДРЕСА_1 до укладення Договору дарування від 15.09.2005, посвідченого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Савченко І.М., зареєстрованого в реєстрі за №5-801, та після укладення цього договору.

Також позивачем надано відеозапис з якого вбачається, що будинок перебуває в занедбаному стані.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно з ч.ч. 1-5, 7 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону . При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності.

З ч.ч. 1-3 ст. 347 ЦК України вбачається, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 126/2200/20 від 14.12.2022 відмова від права власності є одностороннім правочином, адже власник виражає лише власну волю, спрямовану на припинення в нього права власності на певне майно.

Позивачем не надано до суду доказів того, що ОСОБА_3 добровільно відмовився від права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , тобто що відповідач виразив власну волю, спрямовану на припинення в нього права власності на вказаний будинок. Крім того, право власності на житловий будинок підлягає державній реєстрації, але ОСОБА_1 не надав до суду доказів внесення за заявою власника (відповідача) відповідного запису до державного реєстру.

Суд вважає, що недоглянутий житловий будинок відповідача і те, що відповідач в ньому не проживає, не означає, що ОСОБА_3 добровільно відмовився від права власності на такий будинок або що будинок знищений, і не може бути підставою для припинення права власності ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 . Матеріали справи не містять документів, які б підтверджували знищення майна (вказаного житлового будинку), зокрема довідок органів внутрішніх справ України, офіційних висновків інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

ОСОБА_1 не надав до суду доказів того, що ОСОБА_3 вчиняє щодо свого майна (будинку АДРЕСА_1 ) будь-які дії, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, використовує право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршує екологічну ситуацію та природні якості землі. Те, що відповідач не утримує вище вказаний житловий будино к (зокрема, не доглядає за будинком), не порушує права, свободи, законні інтереси позивача і не є підставою для визнання права власності на такий будинок за ОСОБА_1 .

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачем не доведено, що його бездіяльністю відповідача порушуються його права. Позивач не є співвласником будинку, проживає за іншою адресою.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення права власності ОСОБА_3 на будинок АДРЕСА_1 , та про визнання за ОСОБА_1 майнових прав як об`єкт права власності на вказаний будинок.

Право власності на майно припиняється в разі його знищення (ст. 349 ЦК України).

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 708/254/18 від 17.01.2019 документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо.

В постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 904/5368/21 від 19.07.2022 зазначено, що висновок щодо застосування норми статті 349 ЦК України щодо припинення права власності на знищене майно, який формулює скаржник у касаційній скарзі, не має жодного правового значення для вирішення даного спору, оскільки позивач не довів наявності у нього речових прав на об`єкт нерухомості.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 3/5025/1379/12 (924/681/21) від 14.07.2022 відповідно до положень статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, тому суд при вирішенні спору про право власності повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.

Суд враховує, що ОСОБА_1 не є власником/користувачем житлового будинку АДРЕСА_1 , не має будь-якого речового права на вказаний житловий будинок.

Передбачених законом підстав для набуття у власність ОСОБА_1 вищевказаного будинку в позовній заяві не зазначено. Той факт, що будинок в минулому належав його батькові не може бути підставою для набуття права власності або майнових прав, оскільки його батько здійснив відчуження будинку шляхом дарування його відповідачу.

Якщо відповідач не проти переходу права власності на будинок до позивача, вони можуть укласти договір відчуження будинку. В такому випадку суд не може брати на себе повноваження нотаріуса.

Відповідно до п.3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №265, декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п.6 ч.1 ст. 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні").

Таким чином, зняття із зареєстрованого місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Даним судовим рішенням ОСОБА_3 не позбавлено права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Суд вважає, що в задоволені вимоги позивача про зняття відповідача із зареєстрованого місця проживання необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, з відповідача на користь позивача судові витрати (зокрема, витрати зі сплати судового збору) стягненню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2-13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення права власності на будинок, визнання майнових прав як об`єкт права власності на будинок, про зняття з реєстрації в повному обсязі.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 07.12.2023.

Суддя В. В. Кокорєв