Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/3942/23
Провадження № 2-з/935/28/23
У Х В А Л А

05 грудня 2023 року м.Коростишів

Суддя Коростишівського районного суду Житомирської області Василенко Р.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

Заявник подав до суду заяву про накладення арешту на майно, яка за своїм змістом є заявою про забезпечення позову. В обґрунтування заяви вказує, що вона є власником житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 . Пояснює, що її син та невістка з якою вона на даний час проживає чинять перешкоди в користуванні належним їй будинком. Тому, з метою заборони вчиняти будь-які дії з її майном просить накласти арешт на належний їй будинок.

Суддя, дослідивши матеріали заяви, перевіривши додержання заявником вимог статті 151 ЦПК України, вважає, що заяву слід повернути заявнику, з таких підстав.

Так,відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України, визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову подано без додержання вимог передбачених п. 3,4,5, 6, ч.1 та ч. 2 статті 151 ЦПК України.

Так, у поданій заяві ОСОБА_1 про накладення арешту на майно не зазначено будь-яких відомостей про її намір пред`явлення позову до суду, його предмет, можливих сторін у справі між якими виникли спірні відносини, через що у ОСОБА_1 виникла потреба у пред`явленні заяви про забезпечення позову.

При цьому, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Саме тому незрозумілими є те, які саме права та інтереси ОСОБА_1 порушені, чи можуть бути порушені, у зв`язку з чим, виникла потреба у накладенні арешту, ураховуючи те, що вона є власником житлового будинку на який і просить накласти арешт.

Така вимога не відповідає визначному визаначеному у ЦПК України порядку і підставами для накладення арешту.

Таким чином, у відповідності до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи вищезазначене, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову(накладення арешту) не відповідає вимогам ст. 150 та п. 3,4,5,6, ч.1 та ч. 2 ст. 151 ЦПК України, а тому підлягає поверненню заявнику.

Керуючись ст. ст. 149-153, 260, 261 ЦПК України, суддя,-

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, - повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Житомирського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО