Справа № 229/910/22
Провадження № 2/229/262/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 р. м.Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

за участю секретаря

судового засідання Чорної Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування їй витрат на абонентське обслуговування за листопад-грудень 2020р та січень-грудень 2021р на загальну суму 418грн 26коп; на опалення місць загального користування за листопад-грудень 2020року та січень -грудень 2021р на загальну суму 1179,16грн; на функціонування системи опалення за листопад -грудень 2020року та січень - грудень 2021року на загальну суму 1179,16грн; зобов"язати відповідача скасувати безпідставно нараховану заборгованість.

Обгрунтовує вимоги таким. З 22 квітня 2011року до кінця листопада 2020року вона не була та не є до теперішнього часу споживачем комуналної послуги - централізованого опалення місць загального користування багатоквартирного будинку за адресою АДРЕСА_1 та не укладала будь-якого договору про постачання теплової енергії.

Відповідач, ігноруючи вимоги законодавства України, у 2019-2020р.р. перед опалювальним сезоном не спрямував їй проєкт типового договору про постачання теплової енергії, який затверджений постановою КМУ від 21 серпня 2019року №830, чим порушив її права як споживача послуги з постачання теплової енергії , які передбачені ст. 20 Закону україни "Про житлово-комунальні послуги".

У перших числах грудня 2020р відповідач спрямовує їй, шляхом залишення в отворі вхідної двері квартири, рахунки за оплату послуг з опалення місць загального користування та плату за абонентське обслуговування.

Вважає, що вказані нарахування є незаконними і повинні бути скасовано відповідачем, оскільки між нею та відповідачем договір на постачання теплової енергії в місця загального користування не був укладеним, а абонентська плата за обслуговування повинна нараховуватися відповідно до Постанови КМУ від 21 серпня 2019р №808, а саме "Встановлено граничний розмір плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надається споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами. Під абонентом слід розуміти споживача відповідної комунальної послуги, з яким виконавець уклав індивідуальний договір про надання такої послуги у багатоквартирному будинку. У зв"язку з тим, що між нею та відповідачем договір на постачання теплової енергії в місця загального користування не був укладений, та вона не є абонетом, тому ніякого нарахування абонентської плати не повинно бути взагалі.

Фактично послуги на опалення місць загального користування будинку вона не отримувала, тому що в місцях загального користування та допоміжних приміщеннях будинку відсутня будь-яка система опалення.

подача теплової енергії до місць загального користування будинку не здійснюється з розподільчих труб , які знаходяться у підвалі будинку, тому що система опалення демонтована.

Нарахування повинно здійснюватися у випадку, якщо теплова енергія витрачена на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, як передбачено розділом ІІІ Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, яка затверджена Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018року №315. Нарахування за теплову енергію, яка передається через огороджувальні конструкції, даною Методикою не передбачено.

У разі нездійснення заходів з утеплення місць загального користування будинку балансоутримувачем будинку споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Будинок АДРЕСА_1 утримує комунальне підприємство "Комсервіс" Дружківської міської ради, однак заходи по утепленню місць загального користування взагалі ніколи не виконувалися, вхідні двері та вікна сходових клітин будинку знаходяться у неутепленному стані, у зв"язку з чим в місцях загального користування не підтримується нормальна температура повітря.

Вважає, що порушені її права, як споживача послуги з опалення місць загального користування будинку та функціонування системи внутрішньо будинкової системи опалення.

Ухвалою суду від 21 лютого 2022р відкрито провадження у даній справі. Визначено розгляд справи проводити в загальному порядку позовного провадження. Призначено підготовче засідання. (а.с.80-81)

09 серпня 2022р до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає про таке. Яке саме право позивача, як споживача, порушив відповідач, позивач у своїй позовній заяві не зазначає. Жодного з прав позивача, зазначених у законі України "Про захист прав споживачів" , відповідач не порушував.

Щодо визнання неправомірними та безпідставними нарахувань , вважають, що зазначений спосіб захисту не відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, тому є неналежним способом захисту прав.

Щодо укладання договорів на послугу з постачання теплової енергії вважають, що на сьогодні діючими нормативно-правовими актами в сфері надання житлово-комунальних послуг не передбачено яким саме чином має бути надано проект типового договору про надання відповідної комунальної послуги сторонами. Відповідач при укладенні типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії діяв виключно в межах законодавства, зокрема Закону №2189. Жодних відступів від визначеного порядку не здійснювалось. Закон не передбачає укладання договору про надання послуг з опалення місць загального користування.

Житловий будинок, де мешкає позивач, обладнано приладом обліку теплової енергії, який на теперішній час знаходиться в технічно справному стані та є комерційним.

Здійснюючи нарахування за послуги з постачання теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування (далі МЗК) та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, відповідач не робить жодних додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі та всередені будівлі була витрачена на опалення МЗК та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Чинним законодавством не передбачено звільнення споживачів від обов"язку оплати теплової енергії, витраченої на опалення МЗК, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення складається не лише з приладів опалення. Власники квартир багатоквартирного будинку зобов"язані брати участь в утриманні будинку відповідно до своєї частки у майні будинку.

Плата за абонентське обслуговування входить до плати виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором. Раніше плата за абонентське обслуговування була включена до складу тарифу на послугу централізованого опалення і не відображалась окремо.

Власники квартир багатоквартирного будинку є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов"язані брати участь у загальних витратах, пов"язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Просять відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 29 червня 2022р закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом до судового розгляду по суті.

В судове засіданні позивач не з"явився. Надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність на позові наполягає.

Представник відповідача також надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Заперечують щодо задоволення позовних вимог.

Суд ухвалив про розгляд справи у відсутність сторін.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві власності та розташована в багатоквартирному будинку.

Згідно Акту від 22 квітня 2011р комісією перевірені роботи з відключення від централізованої системи опалення квартири АДРЕСА_1 . Встановлено, що роботи виконані правильно. (а.с.19)

Отже суд приходить к висновку, що квартира позивачки була відключена від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання.

На обслуговування КП «Комсервіс» житловий фонд був прийнятий 01 червня 2015 року згідно відповіді директора КП «Комсервіс» . Обслуговування багатоквартирних будинків здійснюється на підставі укладених договорів між КП «Комсервіс» та співвласниками багатоквартивного будинку у відповідності до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Будь які роботи КП "Комсервіс" з демонтажу батарей опалення та магістральних труб до батарей опалення в під"їзді будинку не виконувались. Запити від ВО ОКП "Донецьктеплокомуненего" "Дружківкатепломережа" щодо наявності приладів опалення у під"їздах відповідного житлового будинку до КП "Комсервіс" не надходило.

Опалення місць загального кристування відсутнє. (а.с. 68).

ОКП «Донецьктеплокомуненерго» на адресу пзивачки були направлені рахунки на оплату послуг,згідно яких були здійснені наступні нарахування: за листопад 2020 року нараховано витрати на опалення місць загального користування - 161,00грн, за функціонування системи опалення - 128,80грн, за абонентське обслуговування - 26,42 грн, за грудень 2020 року нараховано витрати на опалення місць загального користування - 242,54грн, за функціонування системи опалення - 194,03грн,за абонентське обслуговування - 26,42 грн, за січень 2021року нараховано витрати на опалення місць загального користування - 229,38грн,за функціонування системи опалення - 183,50грн, за абонентське обслуговування - 26,42 грн; за лютий 2021 року нараховано витрати на опалення місць загального користування - 224,18грн,за функціонування системи опалення - 179,14грн, за абонентське обслуговування - 26,42 грн; за березень 2021 року нараховано витрати на опалення місць загального користування - 170,13грн, за функціонування системи опалення - 136,11грн, за абонентське обслуговування - 26,42 грн, за квітень 2021р нараховано витрати на опалення місць загального користування - 33,03грн, за функціонування системи опалення - 26,42грн, за абонентське обслуговування - 26,42 грн; за травень 2021р за абонентське обслуговування - 26,42грн, за червень 2021р за абонентське обслуговування -26,42грн, за липень 2021р за абонентське обслуговування - 26,42 грн, за серпень 2021року за абонентське обслуговування - 26,42 грн, за вересень 2021рза абонентське обслуговування - 26,42 грн, за жовтень 2021р нараховано витрати на опалення місць загального користування - 36,05грн, за функціонування системи опалення - 28,84грн, за абонентське обслуговування - 33,74грн; за листопад 2021року нараховано витрати на опалення місць загального користування - 158,98грн, за функціонування системи опалення - 127,19грн, за абонентське обслуговування - 33,74грн; за грудень 2021року нараховано витрати на опалення місць загального користування - 218,66грн, за функціонування системи опалення - 174,91грн, за абонентське обслуговування - 33,74грн; (а.с.11-16).

Правовідносини з приводу постачання теплової енергії регулюються законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Тлумачення ч. 2 ст. 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта.

Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень ст. 10 цього Закону.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №529/613/17-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положеннями ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні та технічні приміщення).

Положенням статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Відтак, пункт 28 Правил є спеціальною нормою, яка регулює порядок розрахунку споживачами, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315 затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлях комунальних послуг, якою регламентовано визначення та розподіл обсягу спожитої у будівлі теплової енергії на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень (розділ ІІІ Методики).

Нарахування за послуги з теплопостачання місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» не здійснює додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі (врахована вузлом комерційного обліку) та в середині була витрачена на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення приймається як частка від загального обсягу теплової енергії, спожитої на опалення будівлі при подачі теплоносія в опалювальні приміщення від центрального теплового пункту теплорегулюючої/когенераційної установки. Законодавство не передбачає залежності від наявності приладів опалення у місцях загального користування для здійснення розподілу теплової енергії на такі місця.

Підтримання температури вище 0° C протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира позивача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. У житловому будинку належний температурний режим вище 0° C підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи, яка знаходиться в підвальному приміщенні будинку.

Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення,а й трубопроводів та арматури.

Відтак, відсутність приладів опалення в окремому під`їзді багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року.

Факт надання послуг з теплопостачання у будинку, де проживає позивач , не оспорюється сторонами, і підтверджується актами про підключення житлового юужинку до системи централізованого опалення.

Позивачці ОСОБА_1 , як співвласнику місць загального користування в багатоповерховому будинку, проведено нарахування за опалення місць загального користування та обсяг теплової енергії на функціонування системи опалення відповідно до показників вузла комерційного обліку.

Оскільки житло позивачки знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами, а тому підстави для визнання дій відповідача щодо нарахування плати за опалення місць загального користування та забезпечення функціонування системи опалення відсутні.

Отже посилання позивачки на відсутність приладів опалення в під`їзді багатоквартирного будинку як на підставу неправомірності пред`явлення до неї вимог про оплату за опалення місць загального користування є безпідставними, оскільки не підтверджують відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (надалі Закон) учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є зокрема споживачі (індивідуальні та колективні) та виконавці комунальних послуг. При цьому споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (ч. 1 ст. 7 Закону). Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що до спільного майна багатоквартирного будинку належать, зокрема, і приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що співвласник багатоквартирного будинку - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ч. 2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18, які вірно враховано судом першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, позивачка ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_1 , яка обладнана системою індивідуального опалення, зобов`язаний нести витрати на обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання.

Відповідно ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» співвласникам, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення, здійснюються нарахування за теплову енергію витрачену на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, а також на функціонування внутрішньобудинкової системи опалення.

Таким чином, відповідачем правомірно нараховано споживачці плату за абонентське обслуговування.

Враховуючи викладене, твердження позивача про незаконність нарахування відповідачем плати за абонентське обслуговування, за опалення місць загального користування та функціонування систем є безпідставними.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повнмоу обсязі.

Керуючись ст.ст. 2,4,5,10-13,76-82,89,263-265,268,273 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" про захист прав споживачів відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання в 30денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 06 лютого 2023року.

Суддя: Т.Л.Панова

повний текст рішення складено 16 лютого 2023р

Суддя: Т.Л. Панова