№ провадження 2/646/2194/2023
Справа № 646/5828/23
У Х В А Л А

іменем України

04.12.2023 року Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Глоби М.М.,

за участю секретаря судового засідання Борщ Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові заяву Харківської міської ради про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішень про державну реєстрацію прав, визнання недійсними та скасування правочинів, зобов`язання вчинити певні дії, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державний реєстратор Дергачівської міської ради Зоткін Сергій Володимирович, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Малахова Галина Іванівна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у вересні 2023 року звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просив суд скасувати рішення державного реєстратора Дергачівської міської ради Зоткіна С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) № 58614990 від 08.06.2021 року, яким проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на житловий будинок літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152,2 кв.м., житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101). Закрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна 101); визнати недійсним та скасувати договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя № 1403 від 15.06.2021 року, виданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визначення розміру часток на житловий будинок літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152,2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) по 1/2 частки кожному; скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58760375 від 15.06.2021 року, яким проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152,2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу № 1405 від 15.06.2021 року, виданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 щодо продажу 1/2 частини житлового будинку літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152,2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г. І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58763858 від 15.06.2021 року, яким проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152,2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу № 1407 від 15.06.2021, виданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо продажу 1/2 частини житлового будинку літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152,2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Малахової Г. І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 58764616 від 15.06.2021 року, яким проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152,2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101); зобов`язати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 здійснити перебудову житлового будинку літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 152,2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 до стану, що існував до самочинної реконструкції відповідно до поверхового плану та експлікації, виготовлених КП «Харківське міське БТІ» станом на 06.10.2011 року (інвентаризаційна справа № 85301) та стягнути з відповідачів сплачений судовий збір.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.09.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

27.11.2023 року Харківська міська рада в особі представника Мироненко О.О. через систему «Електронний суд» подала заяву про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначила, що Департаментом земельних відносин ХМР вивченням відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно було встановлено, що житловий будинок літ. «А-2», з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152,2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2021 № 1407 та 1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2021 № 1405.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.06.2021 № 1407 ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_3 1/2 частку на житловий будинок літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152,2 кв.м., житловою площею 99,2 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 15.06.2021 № 1405 ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_3 1/2 частку на житловий будинок літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152,2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2021 року № 1407 було прийнято приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г. І. (індексний номер рішення 58764616 від 15.06.2021). Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.2021 року № 1405 прийнято приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. (індексний номер рішення 58763858 від 15.06.2021). В свою чергу, ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки вказаного житлового будинку належало на підставі договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя від 15.06.2021 року № 1403 та договору купівлі-продажу від 09.12.2011 № 1797. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про право власності за ОСОБА_2 на підставі вказаних договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя від 15.06.2021 року № 1403 та договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року № 1797 прийнято приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. (індексний номер рішення 58760375 від 15.06.2021).

Право власності ОСОБА_1 на 1/2 частки вказаного житлового будинку було зареєстровано на підставі договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя від 15.06.2021 року № 1403 та договору купівлі- продажу від 09.12.2011 року № 1797, технічного паспорту та довідки виданих ФОП ОСОБА_4 24.05.2021 року. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень про право власності за ОСОБА_1 на підставі вказаних договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності подружжя від 15.06.2021 року № 1403 та договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року № 1797, технічного паспорту та довідки виданих ФОП ОСОБА_4 24.05.2021 року було прийнято державним реєстратором Дергачівської міської ради Зоткіним С.В. (індексний номер рішення 58614990 від 08.06.2021).

Згідно договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_1 житловий будинок літ. «А-1» з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 45,2 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м, та надвірними будівлями літня кухня літ. «Ж», огорожа № 5-7. Таким чином, «первісний» правовстановлюючий документ на підставі якого ОСОБА_1 набула право власності на житловий будинок є договір купівлі-продажу від 09.12.2011 року № 1797. Згідно вказаного договору житловий будинок є одноповерховим та має загальну площу 45,2 кв.м а житлову 28,5 кв.м. В договорі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності від 15.06.2021 року № 1403 житловий будинок вже двоповерховий - літ. «А-2» та має загальну площу 152,2 кв.м, житлову площу 99,2 кв.м. Після набуття житлового будинку у власність на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.2011 року житловий будинок було реконструйовано з одноповерхового в двоповерховий, зі збільшенням загальної площі будинку з 45,2 кв.м до 152,2 кв.м, а житлової з 28,5 до 99,2 кв.м.

В реєстрі будівельної діяльності, розміщеному на офіційному веб-сайті Портал Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (е-construction.gov.ua), який містить відомості про документи, що дають право на виконання будівельних робіт, з травня 2011 року, відсутня інформація щодо дозвільних документів стосовно об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 . Реєстрація права власності на об`єкт будівництва по АДРЕСА_1 була проведена на самочинно реконструйований об`єкт, який не було прийнято в експлуатацію у відповідності до вимог чинного законодавства що є порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно. Викладене свідчить, що у ОСОБА_1 під час «первісної» державної реєстрації в 2021 році був відсутній документ, що підтверджує прийняття спірного об`єкту до експлуатації, оскільки одноповерховий житловий будинок літ. «А-1» по АДРЕСА_1 було реконструйовано в двоповерховий житловий будинок літ. «А-2» зі збільшенням площі з 45,2 кв.м до 152,2 кв.м. Реєстрація речових прав була проведена з порушенням вимог діючого законодавства, за відсутності документів на підставі яких набувається відповідне право власності.

Просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчинення будь-яких дій щодо відчуження житлового будинку літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152.2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Ухвалою суду від 28.11.2023 року вказана заява про забезпечення позову прийнята до провадження. Призначена до розгляду без повідомлення учасників справи, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву про забезпечення позову і, не вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог по суті, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права вбачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20.07.2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Верховний Суд зауважив, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Верховний Суд звернув увагу, що арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням заявлених заявником позовних вимог, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником житлового будинку літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152.2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 .

Як підставу для звернення до суду із заявою про забезпечення позову заявник зазначив те, що після придбання у власність вказаного житлового будинку, реконструкція зі збільшення його площі та реєстрація права власності на самочинно реконструйований житловий будинок, який не було прийнято в експлуатацію у відповідності до вимог чинного законодавства, була проведена з порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно, що істотно порушує права та законні інтереси ХМР як власника земельної ділянки під спірним самочинно реконструйованим об`єктом.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Таким чином, за наслідком набуття права власності на об`єкт будівництва, до набувача незалежно від волі власника такої ділянки переходить право на відповідну її частину.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів ст. ст. 11, 12, 81 ЦПК України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді накладення арешту на частку у статутному капіталі товариства та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо відчуження цієї частки) права відповідача або інших осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Суд вважає обґрунтованим посилання заявника у заяві про забезпечення позову на те, що ОСОБА_3 як власник спірного нерухомого майна, має всі можливості вільно розпоряджатися спірним майном, тобто, може в будь-який час укласти правочин та відчужити вказаний об`єкт нерухомого майна на користь третіх осіб, що в подальшому ускладнить захист позивачем своїх прав та виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження наступним добросовісним набувачам, або третім особам вказаного об`єкту нерухомого майна , що зробить неможливим виконання рішення суду.

Суд вважає, що накладення заборони відчуження житлового будинку літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152.2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) є необхідним заходом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, тому наявні підстави для застосування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153, 258-261, 353 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Заяву Харківської міської ради про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчинення будь-яких дій щодо відчуження житлового будинку літ. «А-2» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 152.2 кв.м, житловою площею 99,2 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Копію ухвали направити компетентним органам для відповідної реєстрації.

Копія ухвали після її виконання підлягає направленню ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а учасником справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 354 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розглядові справи.

Суддя