ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 386/1007/17

провадження № 22-ц/4809/1120/23

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі - Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області у складі судді Шкамерди К.С. від 29 листопада 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - приватний нотаріус Голованівського районного нотаріального округу Захаренко О.О. про встановлення факту родинних відносин, -

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт родинних відносин, а саме, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Капітанка, ОСОБА_3 є його рідною тіткою, а також встановити факт належності його тітці правовстановлюючого документа, а саме Державного акту на право приватної власності на землю від 21 листопада 2000 року, № ІІ КР № 034074, виданого головою Голованівської районної ради народних депутатів 21 листопада 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 559.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 вказав, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною сестрою його батька ОСОБА_4 . Після смерті тітки у встановлені законодавством строки, так як інших спадкоємців у неї не було, він подав до приватного нотаріуса Голованівського нотаріального округу Захаренко В.В., заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3

20.09.2017 він звернувся до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Захаренко О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті тітки, а саме земельна ділянка, яка розташована на території Капітанської сільської ради Голованівського району і належала його тітці на підставі державного акту.

20.09.2017 постановою приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Захаренко О.О. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, так як із поданих документів слідує, що в документах допущено помилки в написанні прізвища, ім`я, по батькові тітки, а саме у посвідці про народження, державному акті.

З цих підстав, заявник просив заяву задовольнити.

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2017 року позов задоволено.

Суд встановив факт родинних відносин, ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Капітанка, Голованівського району, Кіровоградської області є рідною тіткою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд встановив факт належності ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Капітанка, Голованівського району, Кіровоградської області правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право приватної власності на землю від 21 листопада 2000 року, ІІ-КР №034074, виданого Голованівською районною радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №559.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він участі у справі не брав, хоч він є рідним онуком померлої ОСОБА_3 та єдиним спадкоємцем її майна після її смерті. У 2003 році, після смерті його батька ОСОБА_5 та його діда - ОСОБА_6 , він почав проживати разом з бабусею ОСОБА_3 , яка його виховувала. На момент смерті ОСОБА_3 він був неповнолітнім. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складалося з житлового будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, майнових паїв та грошових вкладів. Вказав, що з метою отримання правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину на частини житлового будинку, 21.04.2023 він отримав в Побузьській селищній раді довідку № 137 від 21.04.2023 та звернувся до приватного нотаріуса з проханням видати йому свідоцтво про право на спадщину, однак нотаріус повідомив його про те, що спадкоємцем майна після смерті його баби є інша особа, тобто його двоюрідний дядько - ОСОБА_2 . Вважає, що хоча вони обидва є спадкоємцями п`ятої черги, він за ступенем спорідненості має перевагу в одержанні права на спадщину після смерті його баби.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області від 18.08.70 р. заявника його батьками є: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_7 (а.с. 9).

Батько заявника ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що посвідчується свідоцтвом про народження НОМЕР_1 , в якому зазначено батька - ОСОБА_8 , а матір - ОСОБА_9 (а.с.8).

Відповідно до посвідки про народження Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області НОМЕР_2 батьками ОСОБА_10 є: батько ОСОБА_8 , а матір ОСОБА_9 .

Згідно актового запису про шлюб №22 від 07.08.60 року ОСОБА_10 після одруження змінила прізвище на ОСОБА_11 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01 грудня 2015 року, актовий запис №32, видане Виконавчим комітетом Капітанської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с.5)

ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Захаренко О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті тітки, а саме: земельна ділянка, площею 4,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Капітанської сільської ради Голованівського району і належала його тітці на підставі державного акту серії ІІ-КР №034074,( а-с.10) .

20.09.2017 постановою приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Захаренко О.О., було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, так як із поданих документів слідує, що в документах допущено помилки в написанні прізвища, ім`я, по батькові ОСОБА_3 , а саме у посвідці про народження ОСОБА_3 зазначено як « ОСОБА_12 », державному акті « ОСОБА_13 » у паспорті НОМЕР_3 , виданого Голованівським РВУМВС України в Кіровоградській області 12.08.12 р. « ОСОБА_14 ».

Суд першої інстанції встановивши те, що ОСОБА_3 є рідною тіткою заявника ОСОБА_2 , дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту родинний відносин та належності правовстановлюючого документу померлій ОСОБА_3 .

Апеляційний суд не погоджується висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Отже, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

У частині 4 статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51 сво 18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

-факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

-встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення,які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до частини третьоїстатті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ятастатті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20)вказав, що визначений позивачем у позові склад сторін у справі (позивач та відповідач) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Відповідачами за позовом про встановлення факту родинних відносин мають бути особи, які мають цивільно-правовий інтерес або право на спадкування майна померлого, і саме за такого суб`єктного складу має вирішуватися заявлений позов.

Метою звернення ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту родинних відносин є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті його тітки ОСОБА_3 , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останньої.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є онуком померлої ОСОБА_3 та вважає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті баби і рішення суду впливає на його права.

Отже, факт, про встановлення якого просив ОСОБА_2 , не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки під час розгляду даної справи існував спір про право, який стосується обох спадкоємців, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів позовного провадження.

Враховуючи наведене й те, що ОСОБА_1 , якого не було залучено до участі у справі, заявляє свої права на спадщину, згідно з яким спадкоємцями є, як заявник, так і апелянт, а встановлення такого факту, як просить заявник, в порядку окремого провадження не передбачено наведеними вище нормами ЦПК України, наявний спір про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на наведене уваги не звернув та дійшов неправильного висновку про розгляд заяви у порядку окремого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкоємцем без розгляду на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України,оскільки встановлення такого факту пов`язується із наступним вирішенням спору про право,а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження із залученням в якості відповідачів всіх можливих спадкоємців до участі у справі.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19 березня2021 року у справі № 643/14985/18-ц (провадження № 61-14325св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19 (провадження № 61-14667св20); від 23 січня2019 року у справі № 520/13695/17 (провадження № 61-47156св18), від 26 травня 2021 року у справі № 638/282/19 (провадження № 61-13573св20).

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених у справі обставин, судом першої інстанції оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, відтак, підлягає скасуванню із залишенням заяви ОСОБА_2 щодо встановлення родинних відносин без розгляду, роз`яснивши йому, що вона має право подати позов на загальних підставах.

Згідно із ч.13ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в розмірі 480 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 29 листопада 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа - приватний нотаріус Голованівського районного нотаріального округу Захаренко О.О. про встановлення факту родинних відносин - залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 480 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич