Дата документу 11.12.2023 Справа № 333/3778/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3778/23 Головуючий у 1 інстанції: Холод Р.С.
Провадження № 22-ц/807/1936/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Бєлки В.Ю.

Гончар М.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 17.09.2011р.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. При укладання договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки). У подальшому кредитний ліміт збільшувався до 28 000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2, п. 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.

У порушення ст.ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України та умов договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на 20.03.2023р. заборгованість відповідача за договором склала 32 538,57 грн., яка складається з наступного: 26 680,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 858,57 грн. -заборгованість за простроченими відсотками.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Тому, посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором у розмірі 32 538,57 грн. та понесені ним судові витрати.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд не спростував обставин щодо фактичного отримання та використання кредитних коштів, але безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо повернення боргу за тілом кредиту. Також порядок нарахування відсотків та неустойки сторони погодили в Умовах та Правилах надання банківських послуг, які прийняті позичальником як умови договору, а тому правомірно нараховані банком. З матеріалів справи не вбачається відсутності заборгованості та, відповідно, виконання умов договору позичальником належним чином, а тому суд необґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задо-

воленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами чч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено про стягнення 32 538,57 грн. заборгованості за тілом кредиту та відсотками, але, оскільки, на думку суду, відповідач зобов`язаний повернути тіло кредиту без нарахованих банком відсотків, враховуючи розмір сплачених відповідачем відсотків на загальну суму 37 353,86 грн., що перевищує заявлені позивачем вимоги, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають приписам правильно застосованих судом норм матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини у цій справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 17.09.2011р.

У заяві позичальника від 17.09.2011р. процентна ставка не зазначена. Також у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та/або визначеного розміру ставки, за якою вона обраховується.

Згідно з доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості позивач визначив її станом на 20.03.2023р. у розмірі 32 538,57 грн., з яких: 26 680,00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5 858,57 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Із наведеного слідує, що банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за договором, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, якими є заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку,

розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, що у заяві позичальника від 17.09.2011 р. процентна ставка не зазначена, зокрема, окремо за поточними та простроченими відсотками. Тому банк, як вбачається із наданого розрахунку, нарахував їх на підставі Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

В апеляційній скарзі позивач стверджує про узгодження між банком та ОСОБА_1 нарахування процентної ставки у розмірі 3%, на підтвердження чого долучив копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» лише на стадії апеляційного перегляду справи (а.с. 130).

Відповідно до положень чч. 1, 2, 3 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ч. 2 вказаної норми, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

У відповідності до чч. 4, 5 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Частиною 8 статті 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Також передбачено частиною 9 зазначеної статті, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

З урахуванням вказаних вимог статті 83 ЦПК України та відповідно до положень статті 367 ЦПК України, у апеляційного суду не мається підстав для прийняття Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка додана банком на стадії апеляційного провадження за таких підстав: вказаний документ позивачем не був долучений до позовної заяви, хоча є очевидним, що він існував у кредитній справі; апелянт не навів поважних причин неможливості їх подання суду першої інстанції; позивач не надав доказів про направлення їх копій відповідачу до ухвалення оскаржуваного рішення. Крім того, апеляційний суд не вбачає винятковості цього випадку, так як банк не довів факту неможливості надання цього письмового доказу суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та навіть не посилався на будь-які поважні причини.

Суду під час розгляду справи не було повідомлено банком про наявність цих документів та неможливість їх надання, та суд не міг їх витребувати та дослідити на свій розсуд, що прямо заборонено цивільно-процесуальним законом щодо збирання судом доказів без клопотання учасників справи.

Колегія зауважує, що спори між банками та споживачами банківських послуг є типовими справами. Тому, позивачу відомо, що на підтвердження своїх вимог необхідно надавати суду, зокрема, довідку про умови кредитування.

Отже, банк у випадку належного виконання своїх процесуальних обов`язків щодо змагальності сторін та доказування своїх вимог, таких доказів до ухвалення судового рішення не надав, а тому їх прийняття на стадії апеляційного провадження буде порушувати вимоги статті 367 ЦПК України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ, одним зі складників справедливого судового розгляду в розумінні п.1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Лобо Мачадо проти Португалії» і «Фермьойлєн проти Бельгії» від 20.02.1996 р., №1996-І).

З урахуванням зазначених обставин, позивач не був позбавлений можливості подавати докази по справі. А відтак, колегія вважає, що банк скористався своїми процесуальними правами на свій розсуд, надавши відповідні докази на підтвердження позовних вимог, та не сповістив апеляційному суду тих фактів, що судом першої інстанції чинились йому перешкоди у збиранні доказової бази, або неправомірно відмовлено у прийнятті цих документів без поважних на то причин.

Зважаючи на все вищенаведене, підстав для прийняття та дослідження нових доказів, долучених до апеляційної скарги, які не було без поважних причин надано суду першої інстанції, на стадії апеляційного провадження колегія не вбачає.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України обов`язок доказування позовних вимог і подання у зв`язку з цим відповідних доказів покладається на позивача, у зв`язку з чим ним мають бути дотримані приписи статті 83 ЦПК України, які не були виконані позивачем. А тому останній не довів заявлених позовних вимог в частині законності нарахування відповідачу процентів за користування кредитом.

Зважаючи на все вище наведене, колегія суддів погоджується із виснуванням суду першої інстанції про те, що вказані Витяг з Тарифів, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 17.09.2011р. А тому нарахування відсотків банком на підставі цього договору є неправомірним та не може становити обґрунтовану заборгованість, зокрема, не може бути предметом списання та зарахування у загальне тіло кредиту, як це здійснював банк без відповідних узгоджень в межах письмових документів, підписаних безпосередньо з позичальником.

Тому вірним є висновок суду першої інстанції про те, що нарахування банком відсотків за користування кредитом чи штрафних санкцій є незаконним.

Досліджуючи розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку відповідача за укладеним кредитним договором, колегія суддів звертає увагу, що банк безпідставно проводив списання відсотків та спрямовував їх до тіла кредиту, тим самим збільшуючи його. А тому суми списаних коштів належить відрахувати від визначеної до стягнення суми заборгованості за тілом кредиту.

Ґрунтуючись даними виписки за договором № б/н за період з 17.09.2011 по 24.03.2023, суд першої інстанції вирахував, що сума нарахованих відсотків за користування кредитом становить 37 353,86 грн., але їх нарахування є неправомірним. Оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення у сумі 32 538, 57 грн. заборгованості за тілом кредиту та відсотками, з яких фактично заборгованість за тілом кредиту становить 26 680,00 грн., а відповідач зобов`язаний повернути лише тіло кредиту без нарахованих банком відсотків, враховуючи інформацію про взаєморозрахунки сторін, наявну у виписці по рахунку, отримані відповідачем кошти від банку повернені у повному обсязі.

Перевіркою доводів банку в частині розміру заборгованості, яку, на думку банку, судом було обраховано неправильно, колегія встановила наступне.

З наданих виписки та табличних розрахунків заборгованості вбачається, що позичальник протягом всього періоду активно користувався кредитним лімітом, але регулярно здійснював його погашення. Разом з тим, із цих документів слідує, що банк з 16.12.2011р. почав погашати нараховані позичальнику відсотки за рахунок кредитних коштів, включаючи їх одразу в тіло кредиту, неправомірно збільшуючи його, без укладення додаткових угод, а також продовжував нараховувати відсотки вже на збільшене в такий спосіб тіло кредиту.

Загальна сума збільшення тіла кредиту за рахунок відсотків становить: 37 353,86 грн., а заборгованість за тілом кредиту до стягнення банк визначив в сумі 26 680,00 грн.

Між тим, це тіло було збільшено за рахунок включення до нього неправомірно нарахованих відсотків на суму 31 495,29 грн., та за виключенням цієї суми заборгованість становитиме: 26 680,00 31 495,29 грн. = - 4 815,29 грн. Тобто, ОСОБА_1 повністю покрила борг за кредитним лімітом, та навіть має переплату у розмірі 4 815,29 грн.

Тому суд правильно виснував, що сума коштів, сплачених у погашення боргу, перевищує суму, яку відповідач отримала. А відтак, заборгованість перед банком було погашено ОСОБА_1 у повному обсязі.

Колегія констатує, що суд не припускався процесуальних порушень при розгляді цієї справи. Спір по суті вирішено правильно, норми законів, якими врегульовані спірні відносин, судом застосовані вірно.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк» щодо користування відповідачем кредитними коштами, погодження порядку нарахування процентів були предметом ретельної перевірки в ході розгляду справи судом першої інстанції, та останнім вони відкинуті як неспроможні, оскільки не відповідають положенням вище наведених норм матеріального права та обставинам, встановленим в цій справі. При цьому, колегія не знайшла підстав вважати, що такі висновки суду спростовані в ході апеляційного перегляду справи.

Крім того, суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України вирішив питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, у разі відмови позивачу у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись 367-369, 374-375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 11 грудня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: В.Ю. Бєлка

М.С. Гончар