ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5655/19 Номер провадження 22-з/814/330/23 Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
07 грудня 2023 року м. Полтава
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
за участю секретаря Стеценка В.С.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції заяву адвоката Тимофеєвої Юлії Андріївні про розподіл судових витрат
по справі за апеляційною скаргою ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2021 року,
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Слідче Управління МВС України в Полтавській області, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент з питань реєстрації, про звільнення майна з-під арешту.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,
У жовтні 2019 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до Київського районного суду м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент з питань реєстрації, про звільнення майна з-під арешту.
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2021 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Слідче Управління МВС України в Полтавській області, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків), третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент з питань реєстрації, про звільнення майна з-під арешту - відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року апеляційну скаргу Товариства «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2021 року скасовано. Ухвалено нове рішення. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Слідче Управління МВС України в Полтавській області, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент з питань реєстрації, про звільнення майна з-під арешту, - відмовлено.

18 квітня 2023 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тимофеєвої Ю.А. до апеляційного суду надійшла заява в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України (том 3 а.с. 165).

03 листопада 2023 до Полтавського апеляційного суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тимофеєвої Ю.А. про розподіл судових витрат, які сторона понесла у суді апеляційної інстанції (том 3 а.с. 226-237).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши заяву, матеріали цивільної справи, пояснення адвоката Тимофеєвої Ю.А., представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Даніліної Н.С., дійшла такого висновку.

Згідно статті 382 ч.1 п. 4 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням висновку суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги; нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Згідно пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду у постанові від 22.01.2021 р. при розгляді справи № 925/1137/19.

В суді апеляційної інстанції інтереси відповідача ОСОБА_3 представляла адвокат Тимофеєва Ю.А. відповідно до ордеру №1100609 серії АХ від 17.08.2022 та договору про надання правової допомоги від 17.08.2022 (том 3 а.с. 92, 106 а,107).

18 квітня 2023 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тимофеєвої Ю.А. до Полтавського апеляційного суду надійшла заява в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, в якій повідомляється, що докази про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (том 3 а.с. 165).

Після прийняття судом апеляційної інстанції постанови від 24 жовтня 2023 року, до Полтавського апеляційного суду 03 листопада 2023 року надійшла заява представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Тимофеєвої Ю.А. про розподіл судових витрат, які сторона понесла у суді апеляційної інстанції, у сумі 8200,00 грн., до якої на підтвердження обсягу та розміру витрат на правничу допомогу додані копії договору про надання правничої допомоги від 17 серпня 2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Тимофеєвою Ю.А., розрахунку вартості надання послуг, який є додатком №1 до договору про надання правової допомоги, звіту №1 про надання правової допомоги за вказаним договором у суді апеляційної інстанції, квитанції від 30.10.2023 про сплату вартості наданих адвокатом послуг у сумі 8200,00 грн. (том 3 а.с. 226-237).

Заява з доданими до неї доказами на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу подана засобами поштового зв`язку 30.10.2023, тобто у строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Представник позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», не погодившись з розміром витрат на правничу допомогу, які вважає неспівмірними до об`єму наданих правничих послуг, подала клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу на 90% від заявленої суми до стягнення. У клопотанні зазначено, що позиція ОСОБА_2 у справі була викладена попереднім представником у суді першої інстанції і не зазнавала змін протягом розгляду спору в апеляційній інстанції, про що свідчить неподання відзиву на апеляційну скаргу, а також заяв по суті в апеляційну інстанцію. Для відповідача ОСОБА_2 у цьому судовому процесі як для сторони не має жодних ризиків та його інтереси жодним чином не зачіпаються, в тому числі відсутній вплив вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес до справи. У п.4 звіту № 1 про надання правової (правничої) допомоги за договором № 08.22-6 про надання правової допомоги від 17.08.2022 року (за цивільною справою № 552/5655/19; провадження у суді апеляційної інстанції) зазначено, що адвокатом було складено заяву про видачу виконавчих листів та судового рішення (постанови) з виїздом до суду для отримання виконавчих листів. Однак вказана постанова від 24.10.2023 року не передбачає видачу виконавчих листів.

Також представник позивача вважає, що вартість послуг значно завищена, оскільки не подано жодного документу по суті справи, але за процесуальний документ такий, як клопотання про відкладення розгляду справи, або заява про видачу судового рішення встановлена вартість за кожний по 1000 грн., хоча це шаблонний документ, складання якого не потребує професійних знань та навичок.

Крім того представник позивача звертає увагу суду, що адвокат Тимофеєва Ю.А. приймала участь лише при розгляді апеляційної скарги, яка частково задоволена, а отже, розподіл витрат має відбуватися на обидві сторони пропорційно.

Також вважає, що звіт № 1 про надання правової (правничої) допомоги за договором № 08.22-6 від 17.08.2022 року є неналежним доказом для підтвердження витрат на правничу допомогу, тоді як належним доказом є акт приймання-передачі виконаних робіт, який не надано.

Враховуючи обставини справи, тривалість її знаходження в суді апеляційної інстанції, кількість складених та поданих адвокатом Тимофеєвою Ю.А. в ході апеляційного розгляду заяв та клопотань, які є незначними за обсягом; кількість та тривалість судових засідань, в яких приймала участь адвокат Тимофеєва Ю.А. в суді апеляційної інстанції; обсяг дій, які здійснені нею при наданні відповідачу ОСОБА_2 правничої допомоги при апеляційному розгляді, колегія суддів, з урахуванням наданих заявником доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу та поданого представником позивача клопотання про зменшення розміру витрат, приходить до висновку про те, що обсяг та вартість наданої адвокатом Тимофеєвою Ю.А. правничої допомоги у розмірі 8200,00 грн. не є співмірним з фактично наданими послугами.

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи (п. 269 рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України).

Керуючись принципами справедливості та верховенством права, виходячи з вимог розумності та справедливості, обсягу фактично наданих відповідачу ОСОБА_2 адвокатом Тимофеєвою Ю.А. послуг при розгляді даної цивільної справи в Полтавському апеляційному суді, приймаючи до уваги те, що апеляційна скарга ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задоволена частково, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з позивача ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Враховуючи те, що у задоволенні позову ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовлено, понесені позивачем витрати як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Заяву адвоката Тимофеєвої Юлії Андріївні про розподіл судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 (три тисячі гривень).

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст додаткової постанови складено 08.12.2023.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук