Справа № 937/3771/20
Провадження № 2-в/333/27/23
УХВАЛА

Іменем України

07 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Ковальової Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Дондик О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя питання про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

25.07.2023 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», ОСОБА_1 про заміну стягувача його правонаступником у цивільній справі №937/3771/20 за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.08.2023 року відкрито провадження по справі № 6/333/22/23 (єдиний унікальний номер судової справи 937/3771/20) за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», ОСОБА_1 про заміну стягувача його правонаступником у цивільній справі №937/3771/20 за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ініціювано питання щодо можливості відновлення повністю втраченого судового провадження у цивільній справі № 937/3771/20 за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, закінченій ухваленням постанови Запорізького апеляційного суду області від 04 березня 2021 року. Передано до канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя копію цієї ухвали для реєстрації цивільної справи про відновлення повністю втраченого судового провадження в цивільній справі № 937/3771/20 та проведення автоматизованого розподілу. Зупинено провадження у цивільній справі за № 6/333/222/23 (єдиний унікальний номер судової справи 937/3771/20) до набрання законної сили рішенням у справі про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі № 937/3771/20, яку розглядав Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.08.2023 року відкрито провадження у справі про відновлення втраченого судового провадження, призначено судове засідання, запропоновано учасникам судового процесу подати наявні у них документи і матеріали, що стосуються втраченого судового провадження.

30.08.2023 року представником заявника на виконання ухвали про відкриття провадження надіслано засобами електронного зв`язку на адресу суду фотокопії матеріалів цивільної справи.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Верра Фінанс» в судове засідання не з`явився, надійшла заява з проханням розглянути питання відновлення втраченого судового провадження за їх відсутності та відновити провадження.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилась. Була повідомлена судом належним чином. Жодних заяв, клопотань до суду нею не надано.

Представник позивача по справі - АТ «Укрсиббанк» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши зібрані матеріали, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням судового рішення або в якій провадження закрите, проводиться в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14 вересня 2022 року №49/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану судів Запорізької області», визначивши територіальну підсудність Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за Комунарським районним судом м.Запоріжжя.

Згідно до ч. 1 ст. 494 ЦПК України - на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого провадження або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Відповідно до ч. 2 ст. 494 ЦПК України в ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувались судом і які процесуальні дії вчинялись з втраченого провадження.

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя не передавалася цивільна справа №937/3771/20 за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Наведене дає підстави вважати, що судове провадження у справі №937/3771/20 втрачено.

Статтею 493 ЦПК України передбачено, що при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги:

1) частину справи, яка зберіглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо);

2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів;

3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи;

4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи;

5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень;

6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі;

7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

У Єдиному державному реєстрі судових рішень містяться електронні копії ухвал, рішення, постанов суду першої, апеляційної та касаційної інстанції, постановлені під час розгляду вищезазначеної справи.

За відомостями з автоматизованої системи документообігу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області є можливість відновити зміст втрачених судових рішень, винесених Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області по даній справі.

Надані представником заявника фотокопії документів відповідають змісту ухвалених у справі судових рішень, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Суд після їх дослідження та співставлення зі змістом судових рішень не має сумнівів у тому, що подані сторонами копії документів були наявні у цивільній справі №937/3771/20, а тому ці документи підлягають відновленню.

Також суд враховує, що, незалежно від заявленої мети відновлення втраченого судового провадження, резолютивна частина ухвали про відновлення такого провадження обов`язково має містити повний текст відновленого судового рішення, яким було закінчено провадження у справі, оскільки наведений судом текст відновленого рішення у справі фактично замінює його втрачений оригінал.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 29 листопада 2019 року у справі № 2-2062/11 (провадження № 61-23154св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 2-879/10 (провадження № 61-6618св18).

А тому, суд вважає необхідним встановити зміст судових рішень першої та апеляційної інстанції, якими закінчено провадження у справі, навівши у резолютивній частині даної ухвали їх повний текст, наявний у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про достатність матеріалів для часткового відновлення втраченого судового провадження, а саме рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, постановлених під час розгляду зазначеної цивільної справи, а також в частині поданих стороною копій документів.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 81, 258-260, 493, 494 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відновити частково втрачене судове провадження у цивільній справі №937/3771/20 за позовною заявою Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме:

- подані представником заявника фотокопії матеріалів цивільної справи, а саме: копія позовної заяви (т.1 а.с.18-19), копія платіжного доручення № від 14.05.2020 (т.1 а.с.20), копія вимоги №24-1-01/208 від 26.02.2020 (т.1 а.с.21), копія поштового повідомлення (т.1 а.с.22), копія виписки з 15.03.2019 по 17.03.2019 (т.1 а.с.23), копія довідки-розрахунку від 14.05.2020 (т.1 а.с.24-29), копія Анкети-заявки на надання споживчого кредиту від 15.03.2019 року (т.1 а.с.30); копія паспорту споживчого кредиту (т.1 а.с.31-33), копія договору про надання споживчого кредиту від 15.03.2019 з додатком до нього (т.1 а.с.34-39), копія довідки по систему гарантування вкладів фізичних осіб (т.1 а.с.40), копія паспорта та РНОКПП відповідача (Т.1 а.с.41-43); копія заяви-приєднання до договору добровільного страхування від 15.03.2019 (Т.1 а.с.44-45);копія відзиву на позов (т.1 а.с.47-48), копія заяви представника позивача про розгляд справи у його відсутність від 05.08.2020 (а.с.49 Т.1) копії виконавчих листів від 17.03.2021 (Т.1 а.с. 53-54); копія апеляційної скарги (Т.1 а.с. 55-57);копія відзиву на апеляційну скаргу (Т. 1 а.с. 59-60); ухвала від 15.06.2020 про відкриття провадження у справі (т.1 а.с.76); ухвала про відкриття апеляційного провадження від 14.12.2020 (а.с.58 Т.1)

- судові рішення у справі, якими завершено розгляд справи, копії яких містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а саме:

- рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року такого змісту:

«Справа № 937/3771/20

Провадження № 2/937/2002/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Іваненко О.В.,

за участю секретаря: Захарової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ

АТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір №0 від 15.03.2019р. про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Позичальниці були надані грошові кошти в сумі 49760,00грн., з яких 49500,00 грн., на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 260,00 грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування; з кінцевим терміном їх повернення до 15.03.2022 року та зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 67% річних. Однак відповідач не виконала покладені на неї зобов`язання щодо повернення кредитних коштів у зв`язку з чим станом на 14.05.2020 року виникла заборгованість в сумі 66345,68грн., яка до теперішнього часу не сплачена. Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 66345,68грн. за кредитом, та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, надали суду письмовий відзив на позов, в якому позовні вимоги визнали частково, в межах заборгованості за тілом кредиту в сумі 46361,90грн. В обґрунтування своєї позиції, зазначили наступне. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що ним відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України 26.02.2020р. було заявлено вимогу про дострокове повернення отриманого кредиту а тому сума відсотків станом на 14.05.2020р. в сумі 17342,06грн., яка зазначена позивачем, є необгрунтованою. На думку відповідача вимога про стягнення процентів, пені, комісії у вказаному обсязі є безпідставною, необґрунтованою, не правомірною та не справедливою. Так відповідачем не визнаються правила споживчого кредитування, оскільки не містять його підпису, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Тому, позовну заяву АТ «Укрсиббанк» просять задовольнити частково, в межах стягнення суми основного боргу 46361,90грн.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні..

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України , боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч. 4 ст.631 Цивільного кодексу України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено у судовому засіданні згідно позовної заяви, між АТ «Укрсиббанк» та відповідачкою ОСОБА_1 15.03.2019 року був укладений кредитний договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Відповідно до умов договору, банк надав відповідачу кредит в сумі 49760,00грн., з яких 49500,00грн., на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача; 260,00грн. - на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування (а.с.12-23).

Згідно п.1.1 Договору, підписавши цей договір, відповідачка погодилася з викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників АТ «УКРСИББАНК», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsibbank.com.

Відповідно до п.п.3.4, 3.5, 3.6, 3.7 договору ОСОБА_1 , зобов`язалася повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі, передбачені правилами (договірними умовами) споживчого кредитування позичальників AT «Укрсиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 15-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 3236,00грн. відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 15.03.2022року.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори . Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до п. 3.8 Договору за користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 67% річних, та відповідно п. 3.9 за користування кредитними коштами за кредитом понад встановлений Кредитним договором термін, процентна ставка встановлюється у розмірі 74% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення.

Відповідно до п.3.11 договору позичальник сплачує банку комісії у розмірі та порядку відповідно до умов цього договору та додатку № 1 до договору.

Пунктом 4.1 правил (договірні умови) споживчого кредитування позичальників AT «Укрсиббанк» за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні.

В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підставі ст.ст. 1048, 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики и позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ознайомилась та погодилась з умовами, викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників AT «УКРСИББАНК», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsibbank.com, про що свідчить її особистий підпис на документах.

Позивач у повному обсязі виконав прийняті на себе зобов`язання за договором і надав відповідачу суму кредиту. А відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 14.05.2020 року має заборгованість в сумі 66345,68грн., яка складається з наступного: 46361,90грн. - заборгованість за кредитом; 17342,06грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 838,97грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України); 1250,00грн. - заборгованість по комісії; 106,13грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 424,56грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам; 22,06грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, що підтверджується наданим до позову Розрахунком (а.с.26-28).

Відповідачкою вказаний розрахунок заборгованості не спростований, та не заперечується, що її заборгованість по тілу кредиту становить 46361,90грн., а тому підлягає стягненню з відповідача.

26.02.2020 позивач направив відповідачу вимогу про погашення простроченої заборгованості, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.24), однак відповідач свої зобов`язання до теперішнього часу не виконав.

Крім того, стягненню за рішенням суду підлягає і заборгованість по процентам в розмірі 67% річних за користування кредитом, відповідно до ст.1048 ЦК України в сумі 17342,06грн. та заборгованість за процентами в розмірі 74 % річних за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін, відповідно до ст.625 ЦК України, в сумі 838,97грн., оскільки вказаний розмір відсотків передбачений кредитним договором, який підписаний відповідачем, та на момент підписання він погодився з їх розміром, а всі заперечення відповідача щодо невірного порядку застосування розміру відсотків відповідно до вимоги банку про дострокове повернення кредиту та хибності розрахунку заборгованості по відсоткам, то суд не приймає ці пояснення, оскільки вони не підтверджені контррозрахунком з боку відповідача та його представника.

Однак суд вважає за необхідне, з урахуванням вимоги позивача 26.02.2020р. про погашення простроченої заборгованості, зменшити суму заборгованість по процентам в розмірі 67% річних за користування кредитом, відповідно до ст.1048 ЦК України в сумі 17342,06грн. до 12996,46грн., відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 (Провадження № 14-10 цс 18) від 28.03.2018р., згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тож, з відповідача слід стягнути пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту в сумі 106,13грн., а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам в сумі 424,56грн.

При цьому, суд враховує посилання відповідача щодо неможливості стягнення за рішенням суду заборгованості по комісії в розмірі 1250,00 грн., оскільки банком не зазначено, який саме різновид комісії, вказаний в договорі, застосовано позивачем до правовідносин із відповідачем.

Згідно з Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.12.2018 року №695/3474/17 (№61-21827 св18), якщо кредит є споживчим кредитом, то на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», згідно положень частин першої, другої та п`ятої статті 18 якого продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, не підлягає стягненню в відповідача сума заборгованості по комісії в розмірі 1250,00грн., а також сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії в сумі 22,06грн., як похідна від суми комісії.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд дійшов до висновку про те, що на час розгляду справи ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, має невиконані перед позивачем зобов`язання за кредитним договором, суд дійшов висновку, що є всі передбачені законом підстави для часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 60728,02грн., яка складається з наступного: 46361,90грн. - заборгованість за кредитом; 12996,46грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 838,97грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України); 106,13грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 424,56грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

У задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору в сумі 2102,00грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 610, 611, 625,631, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ) яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код 09807750, місцезнаходження - 04070, м. Київ,вул. Андріївська, буд. 2/12) заборгованість за кредитним договором №0 від 15.03.2019 року в сумі 60728,02грн., яка складається з наступного: 46361,90грн. - заборгованість за кредитом; 12996,46грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 838,97грн. - заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України); 106,13грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 424,56грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (і.н. НОМЕР_1 ) яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (код 09807750, місцезнаходження - 04070, м. Київ,вул. Андріївська, буд. 2/12) витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду О. В. Іваненко»;

- постанова Запорізького апеляційного суду від 04 березня 2021 року такого змісту:

«Справа № 937/3771/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 937/3771/20 Головуючий у 1-й інстанції Іваненко О.В.

Пр. № 22-ц/807/497/21 Суддя-доповідач Гончар М.С.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 2-3), в якому просив стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором №0 від 15.03.2019 року у розмірі 66345,68 грн., яка складається з: 46361,90 грн. - заборгованості за кредитом; 17342,06 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 838,97 грн. заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (згідно ст. 625 ЦК України), 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 106,13 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 424,56 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2102,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї скарги визначено суддю суду першої інстанції Іваненко О.В. (а.с. 31).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 34) у цій справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у судове засідання.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року (а.с. 58-60) позовні вимоги Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором №0 від 15.03.2019 року у сумі 60728,02 грн., яка складається з: 46361,90 грн. - заборгованості за кредитом; 12996,46 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 838,97грн. - заборгованості за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений договором термін (згідно ст. 625 ЦК України); 106,13 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 424,56 грн. - пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 64-68) просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у позові та ухвалити в цій частині нове рішення, відповідно до якого позовні вимоги Банка задовольнити у повному обсязі, здійснити перерозподіл судових витрат.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 74).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Банку у цій справі відкрито 14 грудня 2020 року (а.с. 75).

Ухвалою апеляційного суду (а.с. 76) дану справу за вищезазначеною апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі (а.с. 80-88).

За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження судді - доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

Крім того, розгляд цієї справи апеляційним судом не відбувався у період з 15.02.2021 року по 19.02.2021 року включно, оскільки суддя-доповідач проходила підготовку для підтримання кваліфікації суддів судової палати з розгляду цивільних справ в Національній школі суддів України.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 вищезазначене рішення суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку, в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Банк оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення … частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у цій справі у стягненні з відповідача 4345,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, керувався ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 12 - 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 11, 509, 526, 530, 610, 611, 625,631, 1054 ЦК України та виходив із такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2020 позивач направив відповідачу вимогу про погашення простроченої заборгованості, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.24), однак відповідач свої зобов`язання до теперішнього часу не виконав.

Тому, суд першої інстанції вважав за необхідне, з урахуванням вимоги позивача 26.02.2020р. про погашення простроченої заборгованості, зменшити суму заборгованість по процентам в розмірі 67% річних за користування кредитом, відповідно до ст. 1048 ЦК України в сумі 17342,06грн. до 12996,46грн., відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 (Провадження № 14-10 цс 18) від 28.03.2018р., згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, суд першої інстанції враховує посилання відповідача щодо неможливості стягнення за рішенням суду заборгованості по комісії в розмірі 1250,00 грн., оскільки Банком не зазначено, який саме різновид комісії, вказаний в договорі, застосовано позивачем до правовідносин із відповідачем.

Згідно з Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.12.2018 року №695/3474/17 (№61-21827 св18), якщо кредит є споживчим кредитом, то на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», згідно положень частин першої, другої та п`ятої статті 18 якого продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до положень абз. 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, суд першої інстанції вважав, що не підлягає стягненню в відповідача сума заборгованості по комісії в розмірі 1250,00 грн., а також сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії в сумі 22,06 грн., як похідна від суми комісії.

Проте із такими висновками суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, погодитись можна лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

Так, хоча суд першої інстанції правильно врахував на виконання вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України у цій справі правовий висновок Великої Палати Верховного Суду по справі № 444/9519/12 (Провадження № 14-10 цс 18) від 28.03.2018р., згідно із яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється ….у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Проте, суд першої інстанції помилився саме у визначенні дати пред`явлення такої вимоги Банком у цій справі, та, відповідно, дати зміни останнім строку для дострокового виконання відповідачем основного зобов`язання у повному обсязі за вищезазначеним кредитним договором на користь Банку.

Так, апеляційним судом встановлено, що Банк у цій справі просив стягнути з відповідача на свою користь відсотки станом на 14.05.2020 року (а.с. 2 зворот), суд першої інстанції стягнув відсотки у цій справі з відповідача на користь Банку станом лише на 25.02.2020 року (прострочена заборгованість відповідача перед Банком згідно із вимогою Банку від 26.02.2020 року (а.с. 24).

Проте, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що право Банку на дострокове стягнення заборгованості згідно із змістом вищезазначеної вимоги та умов кредитного договору наступає лише на 32-й календарний день з дати одержання відповідачем цієї вимоги (07.03.2020 року - поштове повідомлення а.с.71 надане Банком до його апеляційної скарги, яке може бути прийнято апеляційним судом до уваги у цій справі як доказ, передбачений ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги Банку) та непогашення простроченої заборгованості відповідачем у цей строк, тобто з 07.04.2020 року.

Таким, чином Банк мав право на стягнення з відповідача за вищезазначеним кредитним договором відсотків також за період з 26.02.2020 року по 07.04.2020 року у розмірі 3171,60 грн. (розрахунок: відсотки станом на 31.03.2020 року 14993,66 грн. відсотки за рішенням суду станом на 25.02.2020 року 12996,46 грн. (а.с. 24) = 1997,20 грн. + 7 днів квітня 2020 року 1173,40 грн. (розрахунок 17340,41 грн. відсотки станом на 15.04.2020 року відсотки станом на 31.03.2020 року 14993,66 грн. = 2346,75 грн./2 (7 днів із 15 днів) = 1173,38 грн.).

Крім того, помилковими є висновки суду першої інстанції у цій справі з посиланням на:

- ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка на час укладення вищезазначеного кредитного договору сторін 15.03.2019 року (а.с. 20) вже була викладена в іншій редакції,

- та п. 3.6 Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 року № 168, які на дату укладення договору сторін вже втратили чинність,

в частині необґрунтованості позовних вимог Банку до відповідача щодо стягнення з відповідача 1250,00 грн. заборгованості по комісії та 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, які передбачені вищезазначеним кредитним договором сторін (письмовою формою), підписаним обома сторонами (а.с. 20-20) та зокрема п. 3.11 тощо.

Тому, суд першої інстанції мав задовольнити позовні вимоги Банку до відповідача у цій частині у цій справі також.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови Банку у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості у вигляді 3171,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.02.2020 року по 07.04.2020 року, 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість у вигляді 3171,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.02.2020 року по 07.04.2020 року, 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, в іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, (в частині відмови Банку у стягненні з відповідача відсотків за період з 08.04.2020 року по 14.05.2020 року включно) слід залишити без змін; рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року слід змінити в частині загальних розмірів заборгованості та судового збору, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку у цій справі, вказавши останні у розмірі:

- 65171,68 грн. заборгованості (розрахунок: заборгованість, яка вже стягнута судом першої інстанції 60728,02 грн. в частині, яка Банком не оскаржується в апеляційному порядку) + 4443,66 грн. стягнутої цією постановою апеляційного суду з відповідача на користь Банку)

- та 2215,53 грн. судового збору (розрахунок: ст. 141 ч.ч.1, 13 ЦПК України судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції пропорційно до суми задоволених вимог Банку 2064,80 грн. (а.с. 1 квитанція на сплату Банком судового збору 2102,00 грн. *сума задоволених вимог Банку 65171,28 грн./ сума заявлених вимог Банку 66345,68 грн.) )

+ судовий збір за подачу апеляції пропорційно оскаржуємій частині 150,73 грн. (розрахунок: судовий збір за апеляційну скаргу при оскарженні рішення суду першої інстанції в частині всіх сум 3153,00 грн. (а.с.63) * сума відмовлених вимог Банку 5617,66 грн. /сума заявлених вимог Банку 66345,68 грн. = 266,97 грн. *3171,60 грн. задоволених вимог в апеляції/5617,66 грн. сума відмовлених вимог в суді першої інстанції;

оскільки, в силу вимог ст. 6 п. 4 Закону України «Про судовий збір»: якщо скаргу подано про перегляд рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги вираховується і сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум; звідси, Банком було зайво сплачено у цій справі судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги на суму 2886,03 грн. (розрахунок: сплачено 3153,00 грн. (а.с.63) належний розмір судового збору за апеляційну скаргу 266,97 грн.), якій може бути повернутий Банку у подальшому апеляційним судом у порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір» за результатами розгляду відповідного клопотання Банку).

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині відмови Банку у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості у вигляді 3171,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.02.2020 року по 07.04.2020 року, 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» () заборгованість у вигляді 3171,60 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом з 26.02.2020 року по 07.04.2020 року, 1250,00 грн. заборгованості по комісії, 22,06 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 листопада 2020 року змінити в частині загальних розмірів заборгованості та судового збору, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРСИББАНК» () у цій справі, вказавши останні у розмірі 65171,68 грн. заборгованості та 2215,53 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 04.03.2021 року.

Головуючий суддя Суддя Суддя

Гончар М.С. Маловічко С.В. Подліянова Г.С.».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Ю.В.Ковальова