ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/4711/21 Номер провадження 22-ц/814/3485/23Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е.М. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів Карпушина Г.Л., Панченка О.О.,

при секретарі Андрейко Я.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 23 грудня 2017 року о 10 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «VOLVO ХС60», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в районі будинку № 242/2 по пр. Московському в м. Харкові, при ввімкненні сигналу світлофора, що дозволяв рух, не надав дорогу транспортному засобу, що завершав рух. Внаслідок цього сталось зіткнення з автомобілем «CHERY TIGGO», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ). З невідомих причин ОСОБА_3 покинув місце події, порушивши п. 2.10.а Правил дорожнього руху України.

Згідно постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року по справі №645/303/18 про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП та його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Про наявність вказаної постанови позивач дізнався лише 18 липня 2018 року.

Внаслідок ДТП автомобіль позивача «CHERY TIGGO», державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Зазначеними діями ОСОБА_3 позивачу було завдано матеріальний збиток у розмірі 31 683 грн., на підтвердження чого надано Звіт про оцінку майна № А 12/04 від 10 січня 2018 року.

Також позивачем сплачена вартість виконання звіту про оцінку майна в розмірі 1000 (однієї тисячі) грн., на підтвердження чого надано квитанцію про оплату № 470 від 27 грудня 2017 року за сплату експертної оцінки автомобілю «CHERY TIGGO», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Крім того, вказує, що протягом тривалого часу у зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачу як власнику пошкодженого майна довелося вирішувати ряд питань, пов`язаних з подоланням наслідків ДТП. Вже протягом тривалого часу позивач має потребу в грошах. До моменту ДТП планував продати транспортний засіб, але спричинення механічних пошкоджень автомобілювнаслідок ДТП різко зменшили його ринкову вартість. Більше того, враховуючи те, що позивач до теперішнього часу не отримав відшкодування завданого збитку, він змушений до сих пір зберігати транспортний засіб в тому стані, в якому він знаходився після ДТП. Це все спричинило виникнення пригніченого стану позивача та постійних душевних хвилювань.

Просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 майнову шкоди у розмірі 32 683 грн. та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районнного суду м. Полтави від 15 березня 2023 року в позові представника позивача ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з зазначеним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 . Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що ОСОБА_4 визнано винним постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року, тому саме з цього часу було беззаперечно встановлено особу винуватця ДТП. Крім того, зазначає, що судом не враховано положення пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, яким продовжено строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу на строк дії карантину.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2017 року о 10 годині 40 хвилин в районі будинку № 242/2 по пр. Московському в м. Харкові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VOLVO ХС60», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобілем «CHERY TIGGO», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . В результаті вказаної ДТП, автомобіль позивача «CHERY TIGGO», державний номер НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження.

Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2018 року по справі №645/303/18 про адміністративне правопорушення за вказаною ДТП, відповідача ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП та його було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Звітом про оцінку майна № А 12/04 від 10 січня 2018 року підтверджується розмір матеріального збитку на суму 31 683 грн., а також сплачена вартість виконання звіту про оцінку майна в розмірі 1000 грн., що підтверджується належним та допустимим доказом квитанцією про оплату № 470 від 27 грудня 2017 року за сплату експертної оцінки автомобілю «CHERY TIGGO», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Полісом № АК/5593634 укладеним між відповідачем ОСОБА_3 та АТ СК «АРКС» підтверджується страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу відповідача.

Зі змісту відповіді на звернення за вх. № 2633 від 20 січня 2021 року наданої АТ СК «АРКС» вбачається, що ОСОБА_2 10 січня 2018 року було повідомлено страхову компанію про страховий випадок. А саме пошкодження автомобіля марки Chery Tiggo, д.н.

НОМЕР_2 , внаслідок ДТП, яка сталася 23 грудня 2017 року.

АТ «СК «АРКС» було прийняте рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування з підстав передбачених п. 37.1.14 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про що повідомлено листом вих. № 218 від 12 липня 2019 року. При цьому зазначено, що в порушення норм Закону, а саме п. 37.1.3 статті 27, незважаючи на неодноразові запити Страховика, не було надано пошкоджений автомобіль CHERY TIGGO», державний номерний знак НОМЕР_2 для огляду, що унеможливило здійснення оцінки розміру заподіяної внаслідок ДТП шкоди.

При розгляді справи судом першої інстанції відповідачем ОСОБА_3 надано суду заяву про застосування строку позовної давності, з зазначенням того, що позивач знав про особу, що скоїла дорожньо-транспортну пригоду 10 січня 2018 року, але звернувся до суду лише 20 липня 2021 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18).

З матеріалів справи вбачається, що страховиком було відмовлено у відшкодуванні шкоди завданої внаслідок ДТП з підстав визначених п. 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_1 скористався своїм правом на звернення до суду з позовом до заподіювача шкоди, тобто винуватця ДТП ОСОБА_3 , та надав відповідні документи на підтвердження розміру заподіяної шкоди.

Однак позов подано з порушенням трирічного строку позовної давності.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права, тобто після виникнення права на захист.

Завдання потерпілому шкоди унаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки деліктне і договірне зобов`язання не є тотожними за своєю правовою природою, відповідно слід розрізняти й моменти, з яких починається перебіг позовної давності за вимогами потерпілого в кожному з таких зобов`язань.

Зокрема, якщо потерпілий приймає рішення звернутися з вимогою про відшкодування шкоди до безпосереднього заподіювача шкоди - винуватця ДТП, то він, потерпілий, виступає кредитором у деліктному зобов`язанні. Особливість деліктного зобов`язання свідчить про те, що перебіг позовної давності для вимоги потерпілого в такому випадку починається з дня скоєння ДТП, адже, як правило, саме в цей день потерпілий дізнається або повинен дізнатися про порушення свого права та про особу, що його порушила.

Зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1365цс17 та постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 156/496/16-ц.

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася 23 грудня 2017 року, 10 січня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «АРКС», яка є страховиком цивільно-правової відповідальності ОСОБА_3 з заявою про зазначений вище страховий випадок.

Тобто судом першої інстанції вірно встановлено, що станом на 10 січня 2018 року позивачу та його представнику було відомо про особу винуватця ДТП.

При цьому, як вже зазначалося, строк позовної давності в деліктних зобов`язаннях відраховується саме моменту коли потерпілий дізнається або повинен дізнатися про порушення свого права та про особу, що його порушила, а не з моменту притягнення винної особи до відповідальності.

Однак позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування завданої йому в наслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди лише 11 липня 2021 року тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Разом з цим колегія суддів звертає увагу на безпідставність доводів наведених в апеляційній скарзі, щодо зупинення строку позовної давності на період введення карантину зважаючи на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (набрав чинності 02 квітня 2020 року) запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Зокрема, розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Надалі, з метою удосконалення норм Господарського процесуального кодексу України, ЦПК України, Кодексу адміністративного судочинства України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), Верховна Рада України ухвалила Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (дата набрання чинності - 17 липня 2020 року), у якому зокрема зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Тобто продовження строків, в тому числі строку позовної давності діяло 4 місяці і 4 дні у період з 02 квітня 2020 року по 06 серпня 2020 року включно.

Тоді як з 18 січня 2018 року по 11 липня 2021 року пройшло 3 роки 5 місяців і 22 дні.

За вказаних обставин, з врахуванням продовження строку на період дії карантину позивачем пропущено трирічний строк позовної давності.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 10 листопада 2023 року

Головуючий С.А. Гальонкін

Судді Г.Л. Карпушин

О.О. Панченко