ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6808/23 Справа № 932/943/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Городничої В.С.,

суддів Петешенкової М.Ю., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал Банк» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання банківских послуг "Monobank" від 29.06.2018 року станом на 03 грудня 2020 року у розмірі 15 107,42 грн, що складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (а.с. 1-4).

В обґрунтування підстав позову посилався на укладення з відповідачем договору банківських послуг в рамках нового проекту банку monobank шляхом підписання 29 червня 2018 року анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг про відкриття поточного рахунку, де спеціальним платіжним засобом є платіжні картки monobank та обслуговування банком здійснюється дистанційно. Підписуючи анкету-заяву відповідач прийняла пропозицію банку та погодилась з тим, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Таблиці обчислення вартості кредиту та паспорту споживчого кредиту, які викладені на банківському сайті www.monobank.ua, складають договір про надання банківських послуг, на підставі чого відповідачу через мобільний додаток смартфону було відкрито рахунок та видана платіжна картка із встановленим кредитним лімітом зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору не виконала належним чином покладені на неї обов`язки перед банком та порушила умови кредитного договору у зв`язку з чим має прострочену заборгованість.

Банк просив стягнути на свою користь вищевказану суму кредитної заборгованості та судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення кредитної заборгованості, відмовлено в повному обсязі (а.с. 39-40).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ «Універсал Банк» подало апеляційну скаргу (а.с. 44-50), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що банком надані належні та допустимі докази, які свідчать про те, що він має право на стягнення з відповідача суми, заявленої у позові. Зазначає, що укладаючи кредитний договір, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Тарифами банку складають між нею та банком договір, умови якого вона зобов`язується виконувати, що підтверджується підписом у заяві, а відсутність підпису на паперовому екземплярі вказаних Умов не свідчить про неукладеність кредитного договору. Вказує, що договір між сторонами у справі був укладений відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідач своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК України, щодо подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 червня 2018 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту на відкритий для цього поточний банківський рахунок у гривні, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг.

На підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору позивачем надано анкету-заяву від 29 червня 2018 року до договору про надання банківських послуг, котра підписана ОСОБА_1 (а.с. 7).

Крім того, банком надано до позовної заяви розрахунок заборгованості станом на 03.12.2020 року, з якого вбачається, що за ОСОБА_1 рахується заборгованість у розмірі 15 107,42 грн, яка є загальним залишком заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) (а.с. 5-6).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює сторона яка кредитує (в даному випадку АТ «Універсал Банк»).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, кредитний договір укладається в письмовій формі, у якому сторонами погоджується розмірі кредиту, розмір відсоткової ставки, порядок застосування неустойки за порушення грошового зобов`язання, порядок погашення заборгованості, та інші умови.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегія суддів зауважує, що надана позивачем анкета-заява до договору про надання банківських послуг, укладена між позивачем та відповідачем в мережі інформаційно-телекомунікаційної системи, окрім підпису від імені ОСОБА_1 , не містить даних якою послугою мала намір скористатись позичальник, не містить зазначений бажаний кредитний ліміт, а також, який саме вид платіжної картки банком було видано відповідачу відповідно до її заяви, її номеру, строку дії та який кредитний ліміт було встановлено; не містить істотних умов договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, та інше), як і не місить посилання на сайт розміщення Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, тощо, за для можливості ознайомлення клієнта банку з певними істотними умовами укладеного договору або перенаправлення до інших електронних документів, які включають такі умови, в супереч ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Доказів, протилежного, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, банком надано не було.

Колегія суддів вважає, що вказані позивачем правила та умови кредитування (а.с. 8-19) не є складовою кредитного договору від 29 червня 2018 року, укладеного шляхом підписання Анкети-заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що позичальник, підписуючи Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг погодилась з його умовами, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки зазначені посилання позивача не відповідають змісту Анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.

Колегія суддів наголошує, що банком не надано письмових доказів відкриття поточного рахунку на ім`я ОСОБА_1 із зазначенням кредитного ліміту, що свідчить про відсутність доказів видачі платіжної картки, встановлення початкового розміру кредитного ліміту, перерахування на картку коштів позивачем, в розумінні ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», як і не встановлено цього з наданого позивачем розрахунку заборгованості, в якому не зазначена надана 29 червня 2018 року відповідачеві для користування сума кредиту, від якої початково утворилась заборгованість.

Правових підстав для задоволення заявлених вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом, судом встановлено не було.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивачем надано до суду апеляційної інстанції виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з 29.06.2018 по 03.12.2020 року (а.с. 52 зворот-55), а також довідку про наявність рахунку від 22.06.2023 року котрі не надавались позивачем до суду першої інстанції.

Колегія суддів не приймає зазначені докази з огляду на наступне.

Частинами другою, третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Апелянт не надав докази неможливості подання вказаних документів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від банку. Тому, долучені до апеляційної скарги АТ «Універсал Банк» докази не підлягають прийняттю та дослідженню апеляційним судом.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за кредитом у розмірі 15 107,42 грн.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваних судових рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Таким чином, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду та додаткового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення відповідають фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С.Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Ж.І. Максюта