Справа №705/5024/23
2/705/2248/23 РІШЕННЯ
21 грудня 2023 року Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Годік Леся Сергіївна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Приходченка Олександра Вікторовича до Приватного підприємства (ПП) «Дмитрушки» про припинення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб шляхом розірвання договорів (емфітевзису), -
Представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Приходченко О.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що між ОСОБА_3 та ПП «Дмитрушки» було укладено Договори від 22.05.2013 р. про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб.
Згідно пунктів 3.1. Договорів, сторони домовилися про те, що емфітевтичне право за цими Договорами встановлюється на невизначений строк (49 років).
Того ж дня, 22.05.2013 р. ОСОБА_3 передав Підприємству самі земельні ділянки, що підтверджується копіями актів прийому-передачі земельних ділянок від 22.05.2013 р.
25.06.2013 р. державним реєстратором Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської обл. Пономаренко М.Ф. було здійснено реєстрацію права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), номер запису 1610140, 1612157.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями земельних ділянок є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
15 липня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , керуючись підпунктом «в» пункту 5.2 Договорів, за допомогою оператора поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» направили на адресу відповідача попередження про відмову від Договорів, якими зокрема повідомили про готовність відшкодування витрат, передбачених Договором у разі відмови від Договору та його дострокового розірвання, а також запропонували надіслати розрахунок обгрунтованої суми відшкодування витрат, які передбачені у разі дострокового розірвання Договору, разом із доказами таких розрахунків.
21.07.2022 р. відповідач отримав попередження про відмову від Договорів, однак, відповідь позивачам на вище наведені листи-попередження відповідач так і не направив, а земельні ділянки всупереч умовам Договорів не повернув позивачам.
Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін.
Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.
Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
22.05.2013 ОСОБА_3 передав Підприємству самі земельні ділянки, що підтверджується копіями актів прийому-передачі земельних ділянок (а.с.20,21).
25.06.2013 р. державним реєстратором Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської обл. Пономаренко М.Ф. було здійснено реєстрацію права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), номер запису 1610140, 1612157 (а.с.22,23).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцями земельних ділянок після смерті останнього є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.24,25,26,27).
15 липня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , керуючись підпунктом «в» пункту 5.2 Договорів, направили на адресу відповідача попередження про відмову від Договорів, якими зокрема повідомили про готовність відшкодування витрат, передбачених Договором у разі відмови від Договору та його дострокового розірвання, а також запропонували надіслати розрахунок обгрунтованої суми відшкодування витрат, які передбачені у разі дострокового розірвання Договору, разом із доказами таких розрахунків (а.с.30,31).
21.07.2022 р. відповідач отримав попередження про відмову від Договорів (а.с.32,33). Відповідь на вище наведені листи-попередження суду сторонами не надано.
Відповідно до статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. За домовленістю сторін договори про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови можуть бути посвідчені нотаріально.
Відповідно до частин першої-другої статті 407 ЦК України, в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач).
Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.
Згідно зі статтею 410 ЦК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі, відповідно до договору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом та ефективно використовувати земельну ділянку відповідно до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації.
Підстави припинення емфітевзису визначені в статті 412 ЦК України та частині шостій статті 120-1 ЗК України.
Так, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняються у разі: 1) поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; 2) спливу строку, на який було надано право користування; 3) викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю.
Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.
Отже, перелік підстав для припинення емфітевзису, є невичерпним, оскільки Закон може передбачати інші підстави припинення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Такими є загальні підстави припинення речових прав, які можуть застосовуватись до емфітевзису, зокрема: загибель об`єкта емфітевтичного права фактичного характеру; визнання недійсним або розірвання договору; відмова від договору або його припинення за взаємною згодою сторін; конфіскація земельної ділянки.
Відповідно умов оспорюваних договорів емфітевзису, розділом 5 сторони передбачили підстави для припинення дії або розірвання Договору. Так, згідно п. 5.1 вказаних договорів емфітевзису договір припиняє свою дію у випадках: - при набутті Підприємством земельної ділянки у власність в порядку, передбаченому Земельним кодексом України; викупу Власником емфітевтичного права; - за інших підстав, передбачених чинним законодавством України. Пунктом 5.2. вказаних Договорів цей Договір може бути розірваним: - за взаємною згодою Сторін; - за рішенням суду у випадках, передбачених чинним законодавством України; - у разі відмови однієї із Сторін від Договору після попередження про це іншої Сторони не менше як за один рік, з відшкодуванням вище вказаних витрат (у випадку укладання Договору на невизначений строк).
Відповідно до статті 16 ЦК України розірвання порушеного договору є способом захисту цивільних прав, оскільки розірвання порушеного договору спрямоване на припинення правовідношень у такому договорі.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтею 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За правилами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Водночас частина друга статті 13 ЦК України встановлює загальне правило, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Таким чином, частина друга статті 651 ЦК України дозволяє розірвання договору лише тоді, коли порушується істотний характер, оскільки має дотримуватися принцип пропорційності порушення і відповідальності.
Із вказаного вбачається, що для встановлення можливості розірвання спірних договорів необхідно визначити чи були допущені відповідачем саме істотні порушення умов такого договору, чи наявна шкода і її розмір внаслідок дій (бездіяльності), а також співвіднести очікуваний результат від укладених договорів та фактичні обставини внаслідок неналежного їх виконання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2019 року в справі № 911/2755/18.
Цивільний кодекс України не встановлює істотних умов для договору емфітевзису, тому при укладенні цього договору треба виходити з загальноприйнятих істотних умов для договорів - предмет, ціна та строк дії (стаття 638 ЦК України).
З матеріалів справи вбачається, що спірні договори емфітевзису містять істотні умови договору, а саме: предмет, ціну та строк дії, при цьому, жодної з цих умов відповідачем не порушено. Договори укладено між сторонами на 49 років, томупосилання позивачів на підпункт «в» п. 5.2. договорів про встановлення права користування земельними ділянками для с/г потреб (емфітевзису) від 22.05.2013 року, щодо односторонньої відмови від договору, не дає підстав розірвання вище вказаних договорів в односторонньому порядку, оскільки поширюється лише на випадки укладання договору на невизначений строк.
Таким чином, на підставі достовірних, належних та допустимих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання договору емфітевзису є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 16, 651 ЦК України, ст. 102-1 ЗК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -
Відмовити у задоволенні позову представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Приходченка Олександра Вікторовича до Приватного підприємства «Дмитрушки» про припинення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб шляхом розірвання договорів (емфітевзису).
Копію рішення направити сторонам.
Рішення може бути оскаржене в 30-денний строк з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя: Л. С. Годік