Справа № 707/1817/23
Провадження № 2-з/712/64/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого/судді Романенко В.А.

за участю секретаря Мельник А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву заступника керівника окружної прокуратури Троцько Євгенія про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

15.11.2023 року заступник керівника Черкаської окружної прокуратури Троцько Євгеній звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що у проваджені Соснівського районного суду м. Черкаси перебуває цивільна справа № 707/1817/23 за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, Будищенської сільської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування її державної реєстрації.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.08.2023 прийнято до розгляду позовну заяву Черкаської окружної прокуратури у даній справі та вирішено проводити розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження.

Пред`явлення даного позову спрямоване на відновлення порушеного права територіальних громад м. Черкаси та с. Будище на належне розпорядження землями комунальної форми власності, інститут якого закріплений Державою на конституційному та законодавчому рівні, в частині гарантування заборони незаконної забудови земель водного фонду (прибережна захисна смуга) та можливості її використання представникам всієї територіальної громади, що беззаперечно становить державний інтерес.

У той же час, на підставі заяви ОСОБА_1 від 22.07.2019, ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» ДП «Міський земельно-кадастровий центр» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за кадастровим номером :01:001:0048 площею 0,0662 га громадянину ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 .

Земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0048 площею 0,0662 га було сформовано 29.07.2019 та відомості до Національної кадастрової системи України внесено на підставі саме технічної документації розробленої ТОВ «Черкаський міський земельно-кадастровий центр» ДП «Міський земельно-кадастровий центр».

Наказом Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 06.08.2019 № 2961-а житловому будинку (літера Г-2), розташованому в АДРЕСА_2 та який належить ОСОБА_1 надано окремий порядковий номерний вуличний знак - 35/9г.

На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.08.2019 №8163 укладеного між ОСОБА_1 , як продавцем та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , як покупцями, речові права на будинок (літера Г-2) в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 - припинено.

На посвідчення відповідних речових прав на нерухоме майно - будинок (літера Г-2) в АДРЕСА_1 на підставі рішення державного реєстратора в особі приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., за ОСОБА_3 зареєстровано право власності від 14.08.2021 № 32817841 на А будинку, а за ОСОБА_2 зареєстровано право власності від 14.08.2021 № 32817842 на іншу х/г частину будинку.

Водночас, державна реєстрація земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0048 площею 0,0662 га, яку сформовано 29.07.2019 із внесенням відомостей до Національної кадастрової системи України підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам земельного, водного кодексів України та законодавству, що регулює правовідносини у сфері державного земельного кадастру, зокрема в частині: розроблення землевпорядної документації без дозволу органу місцевого самоврядування

(ч. ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій»), невідповідність виду землевпорядної документації обставинам її формування та державної реєстрації (ч. 5, ст. 79-1, ст. ст. 118, 123 ЗК України, ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр»), порушенням порядку зміни цільового призначення земель водного фонду, зайнятих прибережною захисною смугою Кременчуцького водосховища р. Дніпро (ч. ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України).

Речові права на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0048 площею 0,0662 га ні за ким не зареєстровані, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.11.2023.

Проте, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру від 01.08.2019 та поземельної книги на земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0048 площею 0,0662 га, остання пройшла процедуру державної реєстрації в Національній кадастровій системі України саме за ініціативи Відповідача 1, який у подальшому відчужив на користь Відповідачів 2 та 3 розташоване на ній нерухоме майно.

З огляду на вказане, існують реальні загрози вчинення відповідачами дій щодо зміни індивідуальних характеристик спірної земельної ділянки (її площі, кадастрового номеру, конфігурації тощо), шляхом подачі відповідної заяви та землевпорядної документації на розгляд державного реєстратора ДЗК, що в свою чергу вплине на цілісність чи фактичне припинення існування об`єкту щодо якого триває спір.

Як наслідок, з огляду на наявні ризики внесення змін чи припинення державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0048 площею 0,0662 га та предмету спору у даних правовідносинах, за необхідне є вжиття заходів забезпечення такого позову, в порядок та спосіб передбачений ст. 150 ЦПК України.

З огляду на відсутність виниклих речових прав на спірну земельну ділянку, належним заходом забезпечення позову у даному випадку буде саме заборона вчиняти дії, у тому числі щодо її державної реєстрації в Державному земельному кадастрі, оскільки відсутність зареєстрованого речового прав не перешкоджає особі, за заявою якої зареєстрована спірна земельна ділянка вчинити активні дії, покликані на зміну такої реєстрації.

Отже, з метою унеможливлення виникненню в подальшому негативних наслідків, відновлення положення, яке існувало до виникнення спірних правовідносин, запобігання можливим змінам у державній реєстрації спірної земельної ділянки, необхідно вжити заходів до забезпечення позову.

Просить застосувати заходи забезпечення у справі № 707/1817/23 за позовом заступника керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, Будищенської сільської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головного управління

Держгеокадастру у Черкаській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою водного фонду шляхом скасування її державної реєстрації, шляхом заборони вчиняти будь-які дії, у тому числі укладати договори, вчиняти інші правочини та дій Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру, її територіальними органами, зокрема Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області щодо державної реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0048 площею 0,0662 га, розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 .

В судове засідання сторони не викликалися. Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи ( ч.1 ст.153 ЦПК України).

Дослідивши матеріали заяви, надані заявником докази, суд приходить до таких висновків.

Частинами 1, 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін. (ч. 4 ст.153 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально - правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, його метою є хоча і негайні, вжиття негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п.1,3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що: між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема заборона вчиняти певні дії.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу кожного відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками вказаного судового процесу.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам. Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення. Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Заходи щодо забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Доводи заявника в заяві про забезпечення позову про те, що існують реальні загрози вчинення відповідачами дій щодо зміни індивідуальних характеристик спірної земельної ділянки (її площі, кадастрового номеру, конфігурації тощо), шляхом подачі відповідної заяви та землевпорядної документації на розгляд державного реєстратора ДЗК, що в свою чергу вплине на цілісність чи фактичне припинення існування об`єкту щодо якого триває спір, не можливо взяти до уваги, оскільки відповідачі не вчиняли жодних дій для здійснення щодо зміни індивідуальних характеристик спірної земельної ділянки, тому припущення позивача про можливе невиконання чи утруднення виконання рішення суду не є достатньо обґрунтованим, адже заява не містить відповідних доказів з цього приводу.

Крім того, у заяві відсутні будь-які обґрунтування доводів, якій б давали підстави припускати, що без вжиття вказаних у заяві про забезпечення позову заходів забезпечення позову існує реальна загроза не виконання рішення у даній справі у разі задоволення заявлених позивачем позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 116, 149, 150 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви керівника окружної прокуратури Троцько Євгенія про забезпечення позову про забезпечення позову по цивільній справі №707/1817/23.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з для отримання копії ухвали.

Головуючий: Романенко В.А.