ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8418/23 Справа № 243/4844/20 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №245/4844/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання додаткової угоди укладеноюза апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2023 року (суддя Сидоренко І.О.),

в с т а н о в и в :

В червні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_4 про визнання укладеною додаткову угоду від 21 квітня 2020 року до договору оренди від 01 червня 2017 року в запропонованій редакції.

Представником позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 31 липня 2023 року до суду було надано клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручити Донецькому відділенню Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса», та поставити експертам наступні запитання: Чи є цілісним (єдиним) майновим комплексом нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд»? Чи є технічна можливість визначити між співвласниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 порядок користування нежитловими будівлями та спорудами бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», таким чином, щоб один із співвласників із часткою 25% користувався нерухомістю окремо від двох інших співвласників, яким належать частки у розмірі 75%, враховуючи вартість кожного з об`єктів нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі « ОСОБА_6 » та їх цільове призначення? Необхідність проведення експертиз представник позивача обґрунтовує тим, що висновки експертів необхідні для вирішення позовних вимог по суті.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання додаткової угоди укладеною призначено судову будівельно-технічну експертизу.

З вказаною ухвалою не погодилася відповідачка ОСОБА_4 та оскаржила її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ні позивач у клопотанні, ні суд в ухвалі не навів жодних доводів та мотивів, з яких у даній справі необхідно призначити судову будівельно-технічну експертизу, оскільки предметом позовних вимог у даному конкретному випадку є визнання додаткової угоди до договору оренди укладеною, що в жодному разі не потребує необхідності у встановленні технічної можливості визначення між співвласниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 порядку користування нежитловими будівлями та спорудами бази відпочинку «Лісові котеджі «Шервуд». Судом жодним чином в ухвалі не наведено, яким чином висновки проведеної експертизи будуть впливати на укладення чи не укладення додаткової угоди до договору оренди. Відповідно до Закону України «Про судову експертизу», вимог ЦПК України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» судова експертиза призначається дише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. В даному випадку суд призначив судову експертизу та ще й зупинив провадження у справі з підстав, які не стосуються предмету доказування, тобто фактично вийшов за межі позовних вимог, що призвело до винесення незаконної та необґрунтованої ухвали суду, яка призводить до затягування судового процесу.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 надали відзив на апеляційну скаргу просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, про що свідчить довідка про доставку повідомлення.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, про що свідчать довідки про доставку електронного листа та повідомлення. Позивачка ОСОБА_2 надала заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Відповідачкою ОСОБА_4 фактично оскаржується ухвала суду в частині задоволення клопотання представника позивачки та призначення судової будівельно-технічної експертизі, в частині відмови в задоволенні клопотання про відмову в призначенні почеркознавчої експертизи ухвала не оскаржується, тому суд не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом про визнання укладеною додаткову угоду від 21 квітня 2020 року до договору оренди від 01 червня 2017 року в запропонованій редакції.

Представником позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 до суду було надано клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи. Необхідність проведення експертиз представник позивача обґрунтовує тим, що висновки експертів необхідні для вирішення позовних вимог по суті.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання додаткової угоди укладеною призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу та призначаючи у справі судову будівельно-технічну експертизу, виходив з того, що для всебічного та об`єктивного розгляду справи, а також для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, необхідно призначити експертизу.

Такий висновок суду першої інстанції зроблений із порушенням норм процесуального права.

Згідно із частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із частиною 2 статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Пленум Верховного суду України, в постанові «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, а саме в пункті 17 роз`яснив, що при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143-150 ЦПК (в попередній редакції), Законом України від 25 лютого 1994 року N 4038-XII «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, разом з Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Відтак, при ухваленні рішення щодо призначення судової експертизи в справі суд, з метою правильного та оперативного виконання судового рішення, повинен керуватися положеннями діючого, на момент вчинення відповідної процесуальної дії, законодавства, з обов`язковим врахуванням додаткових інструкцій, роз`яснень, правил, які регулюють відповідне питання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Висновок експерта є одним із видів доказів і має відповідати критеріям належності і допустимості доказів. Тому розглядаючи клопотання про призначення експертизи суд має його задовольнити саме у випадку, якщо обставини, про з`ясування яких заявлене клопотання, мають значення для справи та якщо їх з`ясування потребує спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо та лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 є визнання укладеною додаткову угоду від 21 квітня 2020 року до договору оренди від 01 червня 2017 року в запропонованій редакції.

Між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір оренди на три роки (з 01 червня 2017 року по 30 травня 2020 року), згідно якого орендодавці передають, а орендар приймає в строкове платне користування без права викупу будівлі і споруди, зазначені в цьому договорі, для досягнення мети оренди і зобов`язується сплачувати орендодавцям орендну плату, що підтверджується договором оренди від 01 червня 2017 року та актом приймання-передачі.

21 квітня 2020 року ФОП ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_4 з листом щодо укладання додаткової угоди від 21 квітня 2020 року.

Відповідно до відповіді ОСОБА_4 від 30 квітня 2020 року ФОП ОСОБА_1 на лист щодо укладання додаткової угоди від 21 квітня 2020 року до договору оренди від 01 червня 2017 року, згідно якої ОСОБА_4 зазначає, що вона ніколи не підписувала та не передавала ФОП ОСОБА_1 в орендне користування нерухоме майно - комплекс нежитлових будівель та споруд, на період з 01 червня 2017 року по 30травня 2020 року; ніколи не дозволяла ФОП ОСОБА_1 передавати комплекс нежитлових будівель та споруд стороннім особам, та ніколи не уповноважувала на вчинення таких дій інших осіб. Тому користування ФОП ОСОБА_1 нерухомим майном комплексом нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків з дітьми «Лісові котеджі «Шервуд» є незаконним, та таким що порушує права ОСОБА_4 як співвласника цього майна. Не вбачає підстав для задоволення пропозиції ФОП ОСОБА_1 про укладення додаткової угоди до договору оренди.

Тобто, призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи з запитання експертам: «Чи є цілісним (єдиним) майновим комплексом нежитлові будівлі та споруди бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд»? Чи є технічна можливість визначити між співвласниками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 порядок користування нежитловими будівлями та спорудами бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд», таким чином, щоб один із співвласників із часткою 25% користувався нерухомістю окремо від двох інших співвласників, яким належать частки у розмірі 75%, враховуючи вартість кожного з об`єктів нежитлових будівель та споруд бази відпочинку батьків із дітьми «Лісові котеджі «Шервуд» та їх цільове призначення?» ніяким чином не викликає необхідності для вирішення позовних вимог по суті щодо визнання укладеною додаткову угоду від 21 квітня 2020 року до договору оренди від 01 червня 2017 року в запропонованій редакції.

Суд першої інстанції залишив указані обставини без належної уваги та дійшов помилкового висновку про задоволення клопотання представника позивачки про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не мав процесуальних підстав для призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи у зв`язку з недоцільністю призначення такої у рамках спірних правовідносин.

Згідно із статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У контексті наведеного та відповідно до вимог пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України оскаржена ухвала підлягає скасуванню як незаконна, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 374, 376, 379 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2023 року про призначення експертизи скасувати.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_5 , про призначення судової будівельно-технічної експертизи відмовити.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста