РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2023 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.,

при секретарі судових засідань Маліщук Н.А.,

за участі представника позивача адвоката Смірнова С.М.,

представника відповідача Павлова В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринка, за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смірнов Сергій Михайлович до Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Смірнов С.М. звернувся до суду з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 має загальний, безперервний, трудових стаж більше як 32 роки в системі охорони здоров`я. З 2018 року працював на посаді заступника директора з експертизи тимчасової непрацездатності, голова ЛКК КНП «Жмеринський МЦ ПМСД», в подальшому його було переведено на посаду заступника медичного директора з функціональними обов`язками експертизи тимчасової непрацездатності, голови лікарсько-консультативної комісії. 14.07.2023 року директор КНП «Жмеринський МЦ ПМСД Жмеринської міської ради Султанов О.Н. ознайомив позивача ОСОБА_1 з наказом №85 від 14.07.2023 року «Про організацію проведення експертизи тимчасової непрацездатності та порядок видачі листків тимчасової непрацездатності», відповідно до якого позивача вивільнено від виконання обов`язків голови ЛКК, а ці повноваження передано завідувачу АЗПСМ м.Жмеринка Калінському О.І., п.13 вказаного наказу ОСОБА_1 зобов`язано передати печатку, штамп та журнали ЛКК ОСОБА_2 14.07.2023 року. При цьому ОСОБА_1 вирішив скористатися своїм правом на додаткову відпустку, яке передбачено ст. 162 Закону України «Про відпустки» та ст.772КЗпП України, оскільки він має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни осіб з інвалідністю внаслідок війни, тому звернувся з відповідною заявою до директора в якій попросив надати додаткову відпустку як особі з інвалідністю внаслідок війни з 17.08.23 (згідно тексту заяви) року. Зазначену заяву, директор КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» Султанов О.Н. підтримав шляхом власноручного зазначення резолюції «ВК, в наказ, надати відпустку 14.07.23». Крім того, в той же день, позивач написав ще одну заяву про надання щорічної відпустки з 31.07 терміном на 22 календарні дні, яку також директор підтримав, резолюцією «ВК, надати відпустку згідно графіку відпусток 14.07.23». Ці заяви зареєстровані відповідачем за вх. №589 та № 590 відповідно від 14.07.2023 року. Вказані заяви позивач писав в кабінеті інспектора з кадрів Пльонцак Н.М., в її присутності, після чого заніс їх в приймальню директора та залишив в «папці на підпис». Однак, 25.07.2023 року на мобільний телефон ОСОБА_1 зателефонував директор КНП ОСОБА_3 та попросив приїхати на роботу для вирішення певних питань. З`явившись в кабінеті директора позивача ОСОБА_1 повідомили про відсутність на робочому місці 17.07.2023, 18.07.2023, 19.07.2023, 20.07.2023, 21.07.2023, 24.07.2023 та попросили надати письмові пояснення щодо кожного дня відсутності на робочому місці. На що позивач перебуваючи у нервовому стані відповів, що він перебуває у відпустці, то які можуть бути прогули. Після чого, директор КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» повідомив ОСОБА_1 про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи. Позивач залишив кабінет директора не отримавши копію наказу.

31.07.2023 року на поштову адресу ОСОБА_1 надійшов цінний лист від відповідача з описом вкладення, в якому було повідомлення №661/02 від 26.07.2023 року, наказ № 88 від 25.07.2023 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення», наказ № 56-к/тр/ОС від 25.07.2023 року «Про звільнення», довідка від 25.07.2023 року № 14. Так, в позивача залишилися копії його заяв про надання відпусток від 14.07.2023 року, коли ОСОБА_1 їх оглянув, зрозумів, що допустив помилку (описку) зазначаючи дату з якої просив надати додаткову відпустку, а саме зазначив «17.08.23» замість вірного «17.07.23», що підтверджується тим, що щорічну основну відпустку ОСОБА_1 просив надати з 31.07.2023 року терміном на 22 календарні дні, тобто він свідомо відрахував 14 календарних днів додаткової відпустки з 17.07.2023 по 30.07.2023, та продовжив її щорічною з 31.07.2023. Якщо припустити, що адміністрація вважала першою відпусткою основну щорічну з 31.07.2023 року, то її позивач просив надати в кількості 22 календарні дні, що свідчить про її закінчення (останній день відпустки) припадає на 21.08.2023 року, тобто позивач ніяк не міг починаючи з 17.08.23 використовувати додаткову відпустку. Це банальна описка. При цьому адміністрація відповідача відверто вирішила скористатися допущеною помилкою та фактично спровокувала накопичення прогулів і подальше звільнення позивача ОСОБА_1 , що є не припустимим з точки зору виконання професійних обов`язків та впершу чергу з людських відносин та цінностей. Зазначив, що вважати в даному випадку в діях позивача прогул без поважних причин неможливо, оскільки ОСОБА_1 подав заяви про надання йому відпусток, спочатку додаткової, а потім щорічної основної, право тих хто працює на відпустку є гарантованим ст. 45 Конституції України та умови її надання передбачені Законом України «Про відпустки», тому позивач мав право на відпустки, які погоджені директором КНП «Жмеринський МЦ ПМСД», тому свідомо не вийшов на роботу з 17.07.2023 року оскільки був впевнений, що він перебуває у законній відпустці. Допущену неточність можна було усунути навіть 14.07.2023 року чи 17.07.2023 року, якби відповідач не бажав скористатись такою помилковою і створити штучні підстави для звільнення позивача ОСОБА_1 . Крім того, відповідачем після виявлення та фіксування факту відсутності ОСОБА_1 на роботі 17.07.2023 року не вжито жодних заходів для з`ясування причин такої відсутності, чим порушено процедуру фіксування відсутності працівника на робочому місці. Позивач вважає, що це здійснено свідомо та з однією метою звільнити його з займаної посади. Позивач просив визнати незаконним і скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради № 88 від 25.07.2023 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення»; визнати незаконним і скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради № 56-к/тр/ОС від 25.07.2023року «Про звільнення»; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника медичного директора Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради, з дня його звільнення 25.07.2023 року; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення по день поновлення на роботі; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 20000 грн., стягнути на користь держави судовий збір, допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Ухвалою від 04.09.2023 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

05.10.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні позову з підстав того, що 25.07.2023 року ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника медичного директора КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» за прогул без поважних причин, згідно п.4 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України, цьому передували наступні обставини. На Урядову «гарячу лінію» 11.07.2023 надійшло звернення ОСОБА_5 зі скаргою на керівника лікарсько-консультативної комісії (ЛКК) Ціпотана М.С., який в грубій формі ображав заявника, що звернувся до нього з приводу оформлення довідки та направлення на медико-соціальну експертну комісію (МСЕК) для оформлення допомоги по догляду на непрофесійній основі. При цьому скаржник має 2 протези та інвалідність внаслідок загального захворювання. Дорученням першого заступника начальника Вінницької обласної військової адміністрації дане звернення, пізніше воно було направлено для розгляду до Жмеринської міської ради, яка в подальшому направила його до КНП «Жмеринський МЦ ПМСД». Наказом КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» про організацію проведення експертизи тимчасової непрацездатності та порядок видачі листків тимчасової непрацездатності від 14.07.2023 №85 ОСОБА_1 було усунуто від виконання обов`язків голови ЛКК, про що його було повідомлено в цей же день.В цей же день, п`ятницю 14.07.2023 приблизно о 15 год., ОСОБА_1 приніс в приймальню директора дві заяви про надання відпустки, які були зареєстровані секретарем за №№589 та 590 та передані на резолюцію директору. ОСОБА_1 попросив надати йому з 17.08.2023 додаткову оплачувану відпустку, як особі з інвалідністю в наслідок війни. Резолюцією директора на цій заяві було погоджено надання ОСОБА_1 додаткової відпустки саме з 17.08.2023. ОСОБА_1 також попросив надати йому з 31.07.2023 щорічну відпустку тривалістю 22 календарних дні. В понеділок, 17.07.2023 року до 09 год. ОСОБА_1 знаходився на роботі але потім покинув своє робоче місце без відома керівника, це був не перший випадок, коли він самовільно покидав своє робоче місце не попередивши при цьому керівника, що підтверджується доповідною запискою від 12.07.2023 його безпосереднього керівника - медичного директора ОСОБА_6 . Решту робочого дня 17.07.2023, а також у наступні робочі дні 18.07.2023 21.07.2023 та 24.07.2023 ОСОБА_1 на роботу не з`являвся про що медичним директором ОСОБА_6 були подані доповідні записки на ім`я директора КНП «Жмеринський МЦ ПМСД». При цьому, на телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідав. Відсутність ОСОБА_1 на роботі 17.07.2023-21.07.2023 та 24.07.2023 була зафіксована в актах про відсутність працівника на роботі від 17.07.2023-21.07.2023 та 24.07.2023. 25.07.2023 року директор ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_1 та попросив зайти до нього в кабінет. В цей день в кабінеті директора, в присутності старшого інспектора з кадрів ОСОБА_7 , юрисконсульта ОСОБА_8 , економіста Верестюк А.В., директор КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» Султанов О.Н. попросив ОСОБА_1 надати письмові пояснення щодо його відсутності на роботі 17.07.2023-21.07.2023 та 24.07.2023 по кожному дню окремо. На законні вимоги керівника установи, ОСОБА_1 одразу почав нервувати та відмовився від надання письмових пояснень, про що був складений акт про відмову від дачі письмових пояснень Директор ОСОБА_3 повідомив, що у випадку не надання письмових пояснень до ОСОБА_1 буде застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, одразу ОСОБА_1 покинув кабінет директора. Враховуючи те, що не надано письмових пояснень та жодних доказів поважності причин своєї відсутності на робочому місці директором КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» було прийнято рішення про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення. При обранні цього виду дисциплінарного стягнення директором було враховано: тяжкість вчиненого проступку, а саме відсутність на робочому місці протягом шести робочих днів поспіль, обставини, за яких вчинено проступок, а саме відсутність ОСОБА_1 у період, коли відбувалась передача повноважень голови ЛКК від нього до ОСОБА_9 , яка крім іншого вимагала передачу документації з ведення ЛКК - Журналу запису висновків лікарсько-консультативної комісії (ф 035/о), відповідальним за ведення яких був голова ЛКК; попередню роботу ОСОБА_1 , у тому числі доводи скарги на Урядову «гарячу лінію» ОСОБА_5 , доповідних записок медичного директора ОСОБА_6 від 12.07.2023 про систематичне залишення ОСОБА_1 свого робочого місця без відома керівника та від 24.07.2023 (додаток 13) про ненадання аналітичної довідки про роботу за 6 місяців 2023 р. 25.07.2023 року на телефонне звернення ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про запрошення ознайомитись із наказами, отримати копію наказу про звільнення, трудової книжки та довідки про розрахунок при звільненні від ОСОБА_1 в телефонній розмові відмовився від підписання та отримання зазначених документів і до завершення робочого дня так і не з`явився, тому наступного дня 26.07.2023 КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» направило на адресу ОСОБА_1 цінним листом з описом вкладеного: копії наказів про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення від 25.07.2023 №88 та про звільнення від 25.07.2023 №56к/тр/ОС, довідки про розрахунок при звільненні від 25.07.2023 №14, а також лист від 26.07.2023 №661/02 (додаток 26) з проханням з`явитись до КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» для отримання трудової книжки, яке отримано ОСОБА_1 31.07.2023. Позивач самовільно вирішив використати додаткову відпустку з 17.07.2023, адже директор надання відпустки з 17.07.2023 не погоджував і відповідного наказу КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» не видавало, таким чином ОСОБА_1 було звільнено за прогул без поважних причин, згідно п. 4 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України. При накладенні дисциплінарного стягнення та звільненні ОСОБА_1 КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» дотрималось всіх вимог передбачених п.4 ч 1 ст.40 та ст.ст. 147-149 КЗпП України. Щодо помилки при зазначенні місяцю початку додаткової відпустки, а саме зазначив «17.08.2023» замість «17.07.2023», представник відповідача вказує що про те, що позивач бажав розпочати свою відпустку у липні знав тільки він сам. При погодженні відпусток своїм працівникам директор не зобов`язаний рахувати кількість днів відпустки та перевіряти чи не накладається одна відпустка на іншу, для цього у КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» є старший інспектор з кадрів. Тому директором заяви на відпустки ОСОБА_1 були погоджені без зауважень. Було помічено, що ОСОБА_1 допустив помилку при зазначенні дати початку відпустки, однак вважали, що помилка допущена у даті початку відпустки «з 22.08.2023» замість «17.08.2023», а не у місяці. Помилку ОСОБА_1 у місяці надання відпустки навіть не допускали, оскільки зазвичай заяви про надання відпустки пишуться працівниками не раніше ніж за тиждень-два до надання такої відпустки. Таким чином, погодження директором, в кінці робочого дня п`ятниці 14.07.2023, надання ОСОБА_1 додаткової відпустки з понеділка 17.07.2023 призвело би до порушення КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» строків виплати ОСОБА_1 заробітної плати за весь час відпустки та притягнення директора до адміністративної відповідальності. Оскільки, фізично працівники КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» не могли виконати всі ці дії, а перерахування грошових коштів установами банків у п`ятницю проводиться до 16 год. Намагання зв`язатись з ОСОБА_1 були безрезультатними оскільки він не відповідав на телефонні дзвінки. У день звільнення 25.07.2023 ОСОБА_1 міг надати письмові пояснення у яких зазначити, що ним була допущена помилка в заяві та можливо вичерпати даний інцидент, однак він відмовився від надання таких пояснень, чим сам спровокував винесення наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності саме у вигляді звільнення. Також представник відповідача заперечив з приводу заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач поніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті, вважає їх неспіврозмірними та завищеними. Крім того, відповідно до ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.09.2023 у справі №130/2320/23 відкрито спрощене позовне провадження, що вказує на те, що дана справа не є складною , просив суд зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 10000 грн. На підставі викладеного просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовної заяви.

Ухвалою суду 09.10.2023 року долучено до матеріалів справи довідку про доходи від 07.09.2023 року № 23 та копію трудової книжки серії НОМЕР_1 , ухвалено викликати в судове засідання ОСОБА_10 , ОСОБА_7 області; закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Смірнов С.М. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача КНП «Жмеринський МЦПМСД» Жмеринської міської ради Павлов В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона працює старшим інспектором кадрів КНП «Жмеринський МЦ ПМСД», 14.07.2023 року в кінці робочого дня до неї в кабінет прийшов ОСОБА_1 та попросив її продиктувати йому шапку заяви на відпустки та запитав скільки днів у нього відпустки. З ним дати не узгоджувала, він сам має право писати на необхідні йому дні, думала що директор погодив надання відпустки поза графіком. Пізніше їй принесли заяви на відпустки з резолюцією керівника, однак вона побачила розбіжності у датах, однак в цей день директора про це не повідомила, оскільки його вже не було на місці та залишила це на понеділок 17.07.2023 року. Особисто ОСОБА_1 не повідомляла про допущені розбіжності в датах, є директор, нехай сам вирішує як бути. За вказівкою директора була створена комісія яка фіксувала факти відсутності на роботі ОСОБА_1 з 17-21.07.2023 року та 24.07.2023 року та складалися відповідні акти. На підприємстві, якщо і допускаються працівниками помилки при написанні заяв, то потім виправляються, повідомляють працівника, пропонують брати один день відпустки за свій рахунок, а потім вже і правильно оформляють. На підприємстві немає практики писати заяви на відпустки за день до відпуски, оскільки бухгалтерія в неї такий наказ не прийме, бо не зможуть провести виплати, які мають бути виплачені за три дні до відпустки. На підприємстві, якщо і допускаються працівниками помилки при написанні заяв, то потім виправляються, повідомляють працівника, пропонують брати за свій рахунок, а потім вже і правильно оформляють. За запрошенням директора вона з іншими працівниками була присутня у нього в кабінеті 25.07.2023 року під час того, як він запропонував ОСОБА_1 надати пояснення, але останній відмовився та вийшов з кабінету. Вказівки викликати ОСОБА_1 та внести якісь виправлення та узгодження дати відпусти від ОСОБА_3 не отримувала. Самостійно не телефонувала ОСОБА_11 , оскільки це не входить в її функціональні обов`язки. Вказала, що вона керується не заявами працівників при видачі наказів на відпустки, а резолюцією директора. В заяві про надання щорічної відпустки з 31.07.2023 терміном на 22 календарні дні, директор підтримав, резолюцією «ВК, надати відпустку згідно графіку відпусток 14.07.23». Зазначила, що згідно графіку відпусток основна щорічна відпустка ОСОБА_1 запланована на вересень місяць, тому і надавали б її наказом саме на вересень. Його присутність на роботі має контролювати його безпосередній керівник медичний директор.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є безпосереднім керівником позивача, займає посаду медичного директора. ОСОБА_1 був головою ЛКК КНП «Жмеринський МЦ ПМСД», при передачі документації не передав їй журналів за три останні роки. Повідомляла директора про те, що останнім часом ОСОБА_1 поводив себе з нею грубо, на що вона намагалась неодноразового поговорити з ним, але це ні до чого не привело. Він директора дізналась, що ОСОБА_1 не ходить на роботу. Ій було доручено періодично приходити до кабінету ОСОБА_1 і перевіряти чи є він на роботі. Вона по кілька разів на день підходила до кабінету, але його на робочому місці не було, про що повідомляла керівнику та скаладала відповідні доповідні записки. Особисто ОСОБА_1 на мобільний телефон не телефонувала і не запитувала чому його немає на робочому місці. Коли ОСОБА_1 з`явився на роботі, її викликав директор, але в присутності комісії він відмовився надавати пояснення щодо відсутності на роботі, був вкладений акт. щодо його відмови.

Суд, заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_12 є громадянином України, та зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с.6-7). Є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України війни осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.8). За копією трудової книжки, ОСОБА_1 має загальний трудовий стаж більше 32 років в системі охорони здоров`я м.Жмеринка та Жмеринського району (а.с.87-107). Так серед іншого, з 04.03.2019 року прийнятий на посаду заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності відділу експертизи тимчасової непрацездатності Комунального некомерційного підприємства Жмеринського районного медичного центру первинної медико-санітарної допомоги Жмеринської районної ради, з 30.10.2019 року переведений на посаду заступника медичного директора з експертизи тимчасової непрацездатності відділу експертизи тимчасової непрацездатності, 22.02.2021 року Комунальне некомерційне підприємство Жмеринського районного медичного центру первинної медико-санітарної допомоги Жмеринської районної ради перейменовано в Комунальне некомерційне підприємство «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги Жмеринської міської ради, 12.03.2021 року переведений на посаду заступника медичного директора з експертизи тимчасової непрацездатності, з 13.04.2022 року переведений на посаду заступника медичного директора. 25.07.2023 року звільнений за прогули .п.4 ч.1 чт.40 КЗпП України (а.с.97-98). 14.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до керівника КНП Жмеринського МЦПМС Султанова О.Н. з заявою про надання йому додаткової оплачуваної відпустки як особі з інвалідністю в наслідок війни (ДРА) з 17.08.2023 року, заява зареєстрована за №589 14.07.2023 року та підтримана директором з накладанням резолюції «ВК, в наказ, надати відпустку 14.07.23 (а.с.9). 14.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про надання йому щорічної відпустки з 31.07. на 22 календарних дня (а.с.10), заява зареєстрована за №590 14.07.2023 року та підтримана директором з накладанням резолюції «ВК, в наказ надати відпустку згідно графіка відпусток 14.07.23» (а.с.10). За довідкою від 25.07.2023 №14 ОСОБА_1 звільнено з посади за прогули без поважних причини на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП за наказом №56-к/тр/ОС від 25.07.2023 та проведені виплати станом на 25.07.2023 року в сумі 6908,13 грн. (а.с.13). За наказом №88 від 25.07.2023 року на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (а.с.14). За наказом №56-к/тр/ОС від 25.07.2023 ОСОБА_1 звільнено за прогул без поважних причин .п.4 ч.1 ст.40 КЗ пП України (а.с.15). За повідомленням №661/02 від 26.07.2023 року направленого на адресу ОСОБА_1 його було повідомлено про звільнення та пропозицією з`явитися до кабінету інспектора з кадрів для отримання трудової книжки (а.с.16).

За наказом КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» від 14.07.2023 затверджено «Положення про експертизу тимчасової непрацездатності» в КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» та затверджено склад лікарсько-консультативної комісії (ЛКК), голова комісії Калінський О.І. (а.с.44-48). За копією пояснювальної записки секретаря Коваль С., 14.07.2023 року приблизно 15.00 заст.мед директора ОСОБА_12 приніс в приймальню заяви з 17.08.2023 року на додаткову відпустку, з 31.07.2023 року на щорічну відпустку, які були зареєстровані в журналі вхідної кореспонденції за №589 та №590 та надав копію посвідчення (а.с.50-51). За копією доповідної записки медичного директора Манілко С. від 12.07.2023 року, директора КНП «Жмеринського МЦ ПМСД» повідомлено про систематичне залишення робочого місця в післяобідній період заст.мед директора ОСОБА_1 , на зроблені зауваження реагує в грубій формі(а.с.52). За копією реєстраційної карти звернення ОСОБА_5 звернувся з скаргою на дії керівника ЛКК м.Жмеринка ОСОБА_1 , який в грубій формі ображав заявника при зверненні до нього з приводу оформлення довідки направлення на МСЕК (а.с.42). За копією доповідних записок медичного директора ОСОБА_13 заст. мед. директора ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці 17.07.2023-21.07.2023 та 24.07.2023 року та ним не надана аналітична довідка про роботу центру ПМСД за 6 місяців 2023 року (а.с.58). Були складені відповідні акти про відсутність працівника ОСОБА_1 на роботі (а.с.59-64). 25.07.2023 року запропоновано йому в письмовій формі надати пояснення про факт відсутності на роботі по кожному дню окремо (а.с.65), складено акт про його відмову надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі (а.с.66). За наказом №88 від 25.07.2023 року на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (а.с.67), за наказом №56-к/тр/ОС від 25.07.2023 року він звільнений за прогули без поважних причин, п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.97-98) та з ним проведено розрахунок (а.с.69). За фактом неявки ОСОБА_1 для ознайомлення та отримання документів на момент звільнення, був складений акт (а.с.70). За копією табелю обліку робочого часу ОСОБА_1 не з`явився на роботу 17- 21.07.2023 року та 24.07.2023 року, за уточнюючим табелем прогули (а.с.72-73). Рішенням 5 сесії 8 скликання міської ради №133 від ь16.02.2021 року затверджений статут Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико санітарної допомоги» Жмеринської міської ради (нова редакція) (а.с.74-81).

З довідки про доходи ОСОБА_1 встановлено, що його заробіток з 01.05.2023 року по 30 червня 2023 року складає 40000 грн., при фактичній кількості відпрацьованих робочих днів 45, середньоденна заробітна плата складає 888,89 грн. (а.с.86).

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ч.6 ст.43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за п.4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника.

В рішенні Конституційного Суду України №1-25/2003 року від 08.08.2003 року встановлено, що однією із правових гарантій захисту громадян від незаконного звільнення з роботи є встановлений законами України вичерпний перелік підстав для звільнення працівників.

В п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Відповідно до ст.2 КЗпП України працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на гідне ставлення з боку роботодавця, інших працівників.

Відповідно до ст.51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Позивач відноситься до визначеного ст.10 Закону України „Про відпустки" переліку осіб, яким щорічні відпустки надаються в зручний для них час (особи з інвалідністю), а тому можливість свого знаходження у відпустці з 31.07.2023 року йому в обов`язковому порядку не було необхідності узгоджувати з керівництвом КНП «Жмеринський МЦ ПМСД», однак 14.07.2023 року позивачем це було належним чином узгоджено.

Відповідно до ст.162 Закону України «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до ст.772 КЗпП України учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Отже, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 допустив описку у заяві про надання додаткової відпустки, де зазначив з 17.08.2023 року, замість 17.07.2023 року, оскільки директор КНП «Жмеринський МЦ ПМСД» погодив надання такої відпустки, заява була передана у відділ кадрів, позивач правомірно вважав, що перебуває у додатковій відпустці, крім того в судовому засіданні встановлено, що адміністрація КНП «Жмеринський МЦ ПМСД», не намагалися встановити та не встановили причини за якими позивач шість днів був відсутній на робот, тобто прогул стався з поважних причин, які є об`єктивними і виключають вину позивача ОСОБА_1 .

Ч.1 ст.235 КЗпП України передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7 ст.235 КЗпП України).

Суд не приймає заперечень представника відповідача щодо заявлених позовних вимог, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивача знайшла своє об`єктивне підтвердження, встановлено підстави для поновлення на роботі, тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

В постанові Верховного Суду України № 6-33цс14 від 21.05.2014 року зазначено, що аналіз правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України та статті 2401 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Вищевказані обставини доводять про те, що відповідач грубо порушив трудові права позивача, він звільнений з незрозумілих причин.

У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В постанові Верховного суду України № 6-511цс16 від 25.05.2016 року зроблено висновки, про те, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, оскільки Законом не передбачено будь-яких підстав для його зменшення. В її мотивувальній частині зазначено, що посилання при зменшенні розміру компенсації за час вимушеного прогулу на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз`яснення були зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України № 3248-ІV від 20.12.2005 року.

При цьому, в даній постанові зазначено, що у випадку стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, розрахунок визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи.

При вирішенні спору про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд керується п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», згідно якого при визначені середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, далі Порядок.

В постанові Верховного Суду України № 6-419цс16 від 14.09.2016 року зроблено наступні висновки.

За правилами ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухвалені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

З урахуванням того, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з роботи 25.07.2023 року по 14.11.2023 року включно, тобто за 3 місяці 21 день (81 робочий день), виходячи з його середньоденного розміру заробітної плати, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу становить 888,89х81 72000,09 грн. (розрахунок у відповідності до вимог абзацу 2-3 пункту 8 Порядку № 100) і підлягає стягненню з відповідача.

Згідно з п.2, 4 ч. 1 ст.430 ЦПК України, ст.235 КЗпП України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення за один місяць середньої заробітної плати.

На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1073,60 гривень.

Ст.59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.1 та 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За змістом ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст.141 ЦПК України і у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи надані представником позивача адвокатом Смірновим С.М. докази про понесені позивачем витрати на правничу допомогу в сумі 20000 грн., суд вважає необхідним також стягнути з відповідача на користь позивача фактично понесені ним витрати на правничу допомогу в справі в сумі 20000 грн.

Суд вважає, такі витрати позивача співмірними із складністю справи та значенням справи як для позивача та відповідача, а також відповідають обсягу виконаних адвокатом робіт і часом, витраченим адвокатом на надання послуг та на участь в судових засіданнях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року.

Керуючись ст.ст.12,15,133,137,141,263 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним і скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради №88 від 25.07.2023 року «Про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення».

Визнати незаконним і скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради № 56-к/тр/ОС від 25.07.2023року «Про звільнення».

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника медичного директора Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради, з дня його звільнення 25.07.2023 року.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради (, вул.Добролюбова,2 м.Жмеринка Вінницької області,23100) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за ДРФО НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня незаконного звільнення з 25.07.2023 року по 14.11.2023 року включно в сумі 72000 (сімдесят дві тисячі) грн.09 коп.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради (, вул.Добролюбова,2 м.Жмеринка Вінницької області,23100) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за ДРФО НОМЕР_2 , мешканця АДРЕСА_1 понесені ним судові витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Жмеринський медичний центр первинної медико-санітарної допомоги» Жмеринської міської ради (, вул.Добролюбова,2 м.Жмеринка Вінницької області,23100) на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 24.11.2023 року о 15.00 год.

Суддя Порощук П.П.