Справа № 464/7741/23
пр.№ 2-о/464/219/23
РІ Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Андрушків В.О.

справа № 464/7741/23

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа ОСОБА_2

вимоги: видача обмежувального припису

представники учасників справи:

заявника адвокат Колодій Л.Б.

заінтересованої особи - адвокат Шпунт М.Б.

у с т а н о в и в:

Заявник звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із заявою в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно заінтересованої особи на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав: заборонити заінтересованій особі перебувати в місці проживання заявника за адресою: АДРЕСА_1 на строк шість місяців.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 14 листопада 2023 року прийняв заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами окремого провадження з призначенням судового засідання.

При розгляді заяви у судовому засіданні заявник з участю представника заяву підтримала та просить задоволити, а заінтересована особа з участю представника проти видачі обмежувального припису заперечили, покликаючись на відсутність жодної конкретики у заяві, відсутність доказів і намагання заявника позбавити заінтересовану особу права користування житлом, як і їх брата, про що перебуває спір у суді.

Розглянувши справу, суд прийшов наступного висновку.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Сексуальне насильство - форма домашнього насильства, що включає будь-які діяння сексуального характеру, вчинені стосовно повнолітньої особи без її згоди або стосовно дитини незалежно від її згоди, або в присутності дитини, примушування до акту сексуального характеру з третьою особою, а також інші правопорушення проти статевої свободи чи статевої недоторканості особи, у тому числі вчинені стосовно дитини або в її присутності.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Як передбачено ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 30 січня 2020 року у справі № 545/744/19, від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19 сформульовано правову позицію про те, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається ЦПК України.

За приписами ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Заявляючи про видачу обмежувального припису, заявником на підтвердження вимог заяви до суду подано наступні документи: два термінові заборонні приписи, одне повідомлення відділу поліції, консультативний висновок спеціаліста за 05.08.23. та виписку-епікриз стосовно ОСОБА_2 за 2022 рік, що не були предметом розгляду подій та, надаючи оцінку яким, суд дійшов наступного висновку.

Зі змісту термінових заборонних приписів стосовно кривдника від 04 вересня 2023 року за № 428161 та 06 жовтня 2023 року за № 337756, винесених поліцією, убачається, що таке зводилося до конфліктів між сторонами, словесних образ та погроз, тобто мало місце психологічне насильство. Жодних даних про учинення економічного, сексуального чи фізичного насильства такі приписи не містять.

Повідомлення (лист) Відділу поліції № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області від 18 жовтня 2023 року про складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУАП відносно заінтересованої особи (за відсутності самого протоколу про адміністративне правопорушення) не є достатнім доказом, адже сам факт звернення заявника до правоохоронних органів не свідчить та не підтверджує учинення заінтересованою особою домашнього насильства (постанова Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 761/49109/19).

Консультативний висновок спеціаліста від 05 серпня 2023 року, про дату події якої заявник у судовому засіданні не заявляла ще й за адресою: АДРЕСА_2 , щодо виявлення у заявника травми та забоїв з урахуванням відсутності інших достеменних доказів не може розцінюватися як доказ вини саме заінтересованої особи у нанесенні таких ушкоджень заявнику.

Виписка-епікриз за грудень 2022 року щодо лікування заінтересованої особи з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю є не належним доказом, адже не підтверджує та спростовує учинення домашнього насильства.

Наведене свідчить, що будь-яких даних про притягнення заінтересованої особи до будь-якого виду юридичної відповідальності за домашнє насильство матеріали справи не містять (постанова Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 753/8626/19).

Як викладено у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17, цінність свідка полягає в його безпосередньому об`єктивному сприйнятті обставини справи за допомогою органів чуттів і відсутності юридичної зацікавленості у вирішенні справи. І саме з огляду на своє нейтральне становище людина здатна об`єктивно та правильно засвідчити події і факти так, як вони дійсно відбувалися для можливості уникнення формалізму та зловживання процесуальними правами.

З огляду, що ОСОБА_3 не була очевидцем домашнього насильства, як стверджує сторона заявника, суд відхиляє клопотання про допит такого свідка за недоцільністю та необґрунтованістю.

Інші докази заявником, яка користується професійною правничою допомогою адвоката, не подані, про такі у заяві не зазначено та відповідного клопотання про їх витребування, як цього вимагає закон, не заявлено.

Поряд з цим, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку щодо недостатності підстав для застосування до заінтересованої особи такого спеціального заходу як обмежувальний припис, застосування таких заходів щодо обмеження у користуванні житлом (з похідними обмеженнями) у урахуванням психологічної форми насильства у даної конкретному висновку розцінюватимуться як необґрунтоване обмеження прав та буде непропорційним учиненому. Суд не встановив жодних даних щодо можливого настання тяжких чи особливо тяжких наслідків у разі невидачі обмежувального припису.

До того ж, з пояснень у судовому засіданні самої заявника, конфлікт переважно виникає із співмешканцем заінтересованої особи, що на переконання суду не може ставитися у провину самій заінтересованій особі.

Підсумовуючи наведене у своїй сукупності, судом не встановлено правових підстав для видачі обмежувального припису, що має наслідком відмови у позові. Сам факт звернення до суду із даною заявою не зумовлює її автоматичне задоволення, необхідність видачі обмежувального припису підлягає доказуванню. Суд у даному випадку погоджується із слушними та доречними доводами заінтересованої особи та її представника.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315-319 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у заяві.

Судові витрати покласти на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України).

Рішення набирає законної сили в порядкуст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 01.12.23.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО