Справа №461/6165/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2023 року Галицький районний суд м.Львова
у складі: головуючої судді Волоско І.Р.,
секретар судового засідання Євтушенко В.Ю.
за участю відповідача ОСОБА_1
ЛКП «Старий Львів» звернулось суд з позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов заперечила з підтав, викладених у відзиві. Зазначила, що матеріали справи не містять належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів, покладених в обґрунтування позовної заяви стосовно того, що у відповідачів наявна заборгованість за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з листопада 2018 року по листопад 2022 року. Вказує, що матеріали справи не містять достатніх, достовірних, допустимих та належних доказів того, що відповідачам надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території в повному об`ємі та вважає, що долучений позивачем до матеріалів справи розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі. Враховуючи вищенаведене, просила в позові відмовити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.
Водночас, суд врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Суду також не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість сторони прибути у судове засідання, прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, а також неможливість забезпечити участь у судовому засіданні уповноваженого представника.
Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті.
При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно з ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, що включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №5765 від 08.06.2007 р. «Про визначення виконавця житлово-комунальних послуг у м. Львові», ЛКП визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житлових будинках м. Львова.
Типовий перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ЛКП мешканцям, розроблені у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України та затверджені рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 561 від 31.05.2012 р. «Про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку».
Перелік та періодичність послуг, складові та розмір тарифу на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій в розрізі житлових будинків затверджено рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 31.05.2011 №561 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для населення у м. Львові індивідуально по кожному будинку» у додатку зі змінами, що вносяться практично щороку.
А саме у 2014 році у додаток №1 було внесено зміни рішенням виконкому Львівської міської ради № 854 від 14.11.2014, у 2015 році у даний додаток було внесено зміни рішенням виконкому Львівської міської ради № 494 від 31.07.2015 року, наступні зміни у даний додаток - 2016 рік рішенням виконкому Львівської міської ради № 184 від 03.18.2016 року, 2017 рік рішенням виконкому Львівської міської ради № 174 від 10.03.2017 року та 2018 рік рішенням виконкому Львівської міської ради № 121 від 09.02.2018 року.
Дані тарифи сформовані без врахування вивезення твердих побутових відходів, споживання електроенергії у місцях загального користування. Оплата за вивезення твердих побутових відходів, споживання електроенергії у місцях загального користування, власниками квартир будинку проводиться по факту згідно з актами виконаних робіт виставлених рахунків підпрнємствами-організаціями, які надають ці послуги, тобто тариф по будинку щомісячно коливається. Даний тариф множиться на розмір площі квартири.
Судом встановлено, що мешканцям кв. АДРЕСА_1 , позивачем ЛКП «Старий Львів» надаються послуги з утримання будинку.
Вказані послуги надаються позивачем на підставі п. 1 ухвали Львівської міської ради № 4035 від 11.10.2018р. «Про врегулювання питання управління багатоквартирними будинками та їх обслуговування у м. Львові», згідно якого - львівські комунальні підприємства, предметом діяльності яких є надання послуг з управління будинками та їх обслуговування, залишаються виконавцями житлово-комунальних послуг у житлових будинках м. Львова, які перебували на балансовому обліку цих підприємств, до часу прийняття рішення власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків про форму управління багатоквартирним будинком або створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Встановлено, що співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , на час розгляду справи, в порядку, передбаченому Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком або створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а тому послуги з обслуговування вказаним будинком надаються позивачем без укладення договору.
Встановлено, що споживачі цих послуг здійснюють їх оплату на рахунок ЛКП «Старий Львів».
Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, ст.4 Закону, власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку є співвласниками спільного майна такого будинку.
Згідно ст. 322 ЦК України, п. 10 ч.1 ст.7 Закону, співвласники зобов`язані утримувати майно, що їм належить, якщо інше не встановлено договором або законом та своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст. 68 ЖК України - наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату та плату за комунальні послуги.
Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Як вбачається з матеріалів справи, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .
Таким чином, в силу п. 5 ч.2 ст.7, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 68 ЖК України, ОСОБА_1 , як власник квартири, зобов`язана оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами така оплата здійснюється щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до п. 11 Постанови Кабінету міністрів України «Про затвердження Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі» від 11 грудня 2013 p. N 970. у разі надходження актів-претензій від споживачів за формою згідно з додатком 1 та прийняття виконавцем рішення про їх задоволення перерахунок проводиться протягом наступного місяця з дати отримання виконавцем акта-претензії. Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій згідно з додатком 2. Перерахунок за актом-претензією проводиться для усіх споживачів будинку, яким не були надані послуги. Невиконання певного виду робіт, пов`язаних з наданням послуг, у зв`язку із ненастанням строку їх виконання за планом або графіком, складеним виконавцем, не є підставою для проведення перерахунку за актом-претензією.
Жодних актів-претензій від відповідача протягом усього строку надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території - не надходило.
Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Правомірність надання житлово-комунальних послуг і обов`язок відповідачів проводити оплату цих послуг без укладення відповідного договору також підтверджено правовою позицією наведеною у постанові Судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 30.10.2013р. по справі 6-59цс13 та у справі ВСУ № 6-2951цс15 (постанова від 20 квітня 2016 р.), в яких зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Крім того, в ухвалі ВСУ від 08.04.2009 р. у справі за позовом Житлово-експлуатаційного ремонтно- будівельного управління ТОВ «Рівненський МЖК» до Особи №1 про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг зазначається, що обов`язок споживача житлово-комунальних послуг власника житла грунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житловою - комунальних послуг.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З урахуванням вищенаведених норм законодавства, а також за оцінкою належності та допустимості доказів наданих позивачем, суд дійшов висновку, що позивачем доведено та підтверджено заборгованість відповідача у період за означений період, оскільки за цей період ЛКП надано підтвердження існування боргу у такій сумі.
Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, відомість про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг містить дані про тариф, нарахування, а також помісячний розрахунок заборгованості.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов є підставним, оскільки встановлено, що дійсно у відповідача наявна заборгованість за надані житлово-комунальні послуги.
Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об`єктивності.
Відповідачі не представили суду жодних доказів на спростування вимог позивача.
Суд вважає, що долучені відповідачем заяви на ім`я керівників ЖЕКу/ЛКП за 2002, 2003, 2007, 2008, 2018 року не є достатніми, допустимими та належними доказами того, що позивачем надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території надаються не в повному об`ємі.
Крім того, такі заяви мають більше ніж 20 років та не охоплюються періодом надання послуг, за який у відповідача наявна заборгованість, та яку просить стягнути позивач у даній справі.
При цьому, жодних актів-претензій від відповідача протягом усього строку надання послуг не надходило.
Однак, як вже було встановлено судом, власником квартири АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_1 .
Разом з цим, під час розгляду справи суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 не є співвласником вказаної квартири, не проживає у ній та, відповідно, не є отримувачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою.
А тому, суд приходить до висновку, що заборгованість за житлово-комунальні послуги слід стягнути з відповідача ОСОБА_1 .
Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.
Така позиція знаходить своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц.
Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з частиною 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позовні вимоги зі спливом строку позовної давності, без зазначення причин спливу такого.
Відповідно до ст. 267 ч. 5 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Оскільки представник позивача не вказав на поважність причин пропущення строку позовної давності, суд не вбачає причин для його поновлення.
Таким чином, застосовуючи строк позовної давності, стягненню підлягає заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з липня 2019 року по червень 2022 року в сумі 7 844,5 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за період з листопада 2019 року по листопад 2022 року в сумі 12 152,05 грн, оскільки відповідач не повністю оплачувала витрати по наданню вказаних послуг, проте позивачем пропущено строк позовної давності.
Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити частково.
Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд,
позов задоволити частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.Р.Волоско