КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/4304/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Петренка В.С.

за участю секретаря - Торгонської В.М.

за участю сторін по справі:

представника позивача - адвоката Голосова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Луганської обласної прокуратури про стягнення суми шкоди завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, і суду,-

ВСТАНОВИВ:

06.09.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Голосов Ю.В. звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Держави Україна в особі Луганської обласної прокуратури в якій просить суд: стягнути з Держави Україна на користь ОСОБА_1 компенсацію заподіяної моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у кримінальній справі № 37/12/9031 за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 364 КК України у розмірі 723 600 гривень, що підлягає безспірному списанню з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 перебував під слідством і судом у кримінальній справі № 37/12/9031 за ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 364 КК України, протягом періоду з 28.02.2012 року (моменту затримання) по 17.03.2021 року (момент внесення відомостей до ЄРДР), що становить 108 місяців та 18 днів.

Стверджує, що внаслідок кримінального переслідування, незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду порушено проголошенні ст. ст. 29, 30, 33, 41 Конституції України права на свободу та особисту недоторканність, гарантії недоторканості житла ОСОБА_1 , його права на свободу пересування, права на вільний вибір місця проживання, право на вільне залишення території України.

На думку представника позивача, внаслідок пред`явлення обвинувачення у вчиненні двох тяжких злочинів, перебуванням під вартою у період з 28.02.2012 по 05.08.2012 року, потребою у відшуканні коштів для внесення застави, невизнання вини і тривалої правової боротьби для доведення своєї невинуватості, реальної загрози бути засудженим до покарання у вигляді позбавлення волі, ОСОБА_1 пережив душевні страждання внаслідок чого йому заподіяно моральну шкоду, розмір якої становить 723 600 гривень.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче судове засідання.

29.09.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на те, що документально позивачем не підтверджено завдану моральну шкоду та причинно-наслідковий зв`язок з проведеною оперативно-розшуковою діяльністю. Обов`язковою умовою відшкодування моральної шкоди є незаконність у діях органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, проте позивачем не надано доказів, які б підтверджували незаконність дій цих органів, в судовому порядку такі дії незаконними не визнавалися. Більш того, на теперішній час прокуратура не володіє матеріалами кримінальної справи № 37/12/9031, оскільки всі оригінали документів, у тому числі протоколи слідчих дій, матеріали експертиз, речові докази у справі, у тому числі диски та відеокасети, на яких зафіксовані результати проведення оперативно-технічних заходів та оглядів місця події, грошові кошти, які були предметом хабара, та інші речові докази залишилися з 2014 року на тимчасово окупованій території Луганської області.

Таким чином, представник відповідача вважає, що передбачені чинним законодавством України випадки та підстави для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду відсутні, що у свою чергу унеможливлює стягнення вказаної суми.

У судовому засіданні, яке відбулось 30.11.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Голосов Ю.В. звернувся з заявою про витребування доказів в якій просив:

- витребувати від Луганської обласної прокуратури (93400, м. Сєвєродонецьк, вул. Богдана Ліщини, 27) належним чином посвідчені копії матеріалів кримінальної справи № 37/12/9031 та матеріалів кримінального провадження № 0000041;

- витребувати від Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) інформацію стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , а саме інформацію про затримання, обрання запобіжного заходу, пред`явлення обвинувачення за нормами КПК України 1960 року, повідомлення про підозру за нормами КПК України 2012 року;

- витребувати від Офісу Генерального прокурора України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15) повну інформацію з Єдиного реєстру досудових розслідувань, що стосується руху кримінального провадження за № 0000041 від 17.03.2021 року, у тому числі, але не виключно, про внесену інформації про кримінальні правопорушення минулих років, в яких встановлено особу правопорушника та відомості про затримання, про порушення кримінальної справи, про пред`явлення обвинувачення за нормами КПК 1960 року, оголошення розшуку тощо, відомості в розрізі повної інформації з ЄРДР по розділам: «основні відомості», «Кримінальні правопорушення», «Рух провадження», «Прикріплені файли».

Ухвалою суду від 30.11.2023 року заяву представника позивача залишено без задоволення, у зв`язку з порушенням строку зверненням до суду з відповідною заявою.

В судовому засіданні, 30.11.2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Голосов Ю.В. вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на доводи, що викладені у позові.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Заслухавши представника позивача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено, з матеріалів позовної заяви та не заперечувалося відповідачем, у 2012 році відносно ОСОБА_1 здійснювалася оперативно-розшукова діяльність за фактом отримання неправомірної вигоди.

На підтвердження даної обставини позивачем надано: копію постанови слідчого по особливо важним справам прокуратури Луганської області від 28 лютого 2012 року про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження, а також копію постанови Жовтневого районного суду м. Луганська від 05 серпня 2012 року якою змінено підсудному ОСОБА_1 запобіжний захід з тримання під вартою на заставу.

Тобто, з вивчених матеріалів справи та з урахуванням відзиву, судом встановлено, що дійсно в провадженні Жовтневого районного суду м. Луганська перебувала кримінальна справа № 37/12/9031 за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 28, ч. 3ст. 368 КК України, яка розглядалася по суті за правилами КПК України в редакції 1960 року.

Як зазначає відповідач у своєму відзиві, після захоплення м. Луганська незаконними збройними формуваннями вказана кримінальна справа по суті не розглянута, до іншого суду передана не була та залишилася у Жовтневому районному суді м. Луганська з об`єктивних причин, що не залежали від органу досудового слідства, прокуратури чи суду. Таким чином, всі оригінали документів, у тому числі протоколи слідчих дій, матеріали експертиз, речові докази у справі, у тому числі диски та відеокасети, на яких зафіксовані результати проведення оперативно-технічних заходів та оглядів місця події, грошові кошти, які були предметом хабара, та інші речові докази залишилися на непідконтрольній органам державної влади території Луганської області з 2014 року.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166,1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди встановлюється законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"(далі - Закон).

Статтею 1 Закону передбачено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", ";Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Частиною другою статті 1цього Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94ВР, виникає у випадках:

постановлення виправдувального вироку суду;

встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів (стаття 2 цього Закону).

Відповідно до ст.3 цього Закону у наведених в статті 1 випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб органу державної влади.

Тобто, право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, прокуратури або суду, має встановлена незаконність дій посадових осіб зазначених органів, що порушують права громадян.

В даному випадку, суд констатує, що наданими позивачем документами не встановлена незаконність дій та рішень органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при здійсненні оперативно-розшукової діяльності, судового провадження відносно позивача ОСОБА_1 , оскільки право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України від 01 грудня 1994 року № 266/94 ВР, виникає у чотирьох випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів (стаття 2 цього Закону).

Жодного із вказаних вище випадків позивачем не доведено та доказів не надано, з урахуванням чого у позивача відсутне право на відшкодування шкоди у розмірі 723600 гривень.

Окрім зазначеного, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та шкодою, на яку посилається позивач.

Таким чином, оскільки у цій справі відсутні всі три умови для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах: від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц (провадження № 61-18855св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 211/7655/15-ц (провадження № 61-4165св18), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20).

Зважаючи на те, що сторона позивача, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 264, 265, 268, 274-279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Луганської обласної прокуратури про стягнення суми шкоди завданої діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, і суду - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено 05.12.2023 року.

Суддя Петренко В. С.