Дата документу 29.11.2023 Справа № 331/3960/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3960/21 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1476/23 Скользнєва Н.Г.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Онищенка Е.А.

Трофимової Д.А.

За участю секретаря:Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що з 28 грудня 1991 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

У шлюбі неповнолітніх дітей не мають.

За час шлюбу подружжя набуло у власність нерухоме майно: нежитлове приміщення III першого поверху літ.А-2, загальною площею 35.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; 3/40 частин торговельного комплексу літ.А-2, загальною площею 649 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль Renault Megane, 2013 року випуску,VIN номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , вартістю 254 050,00 грн.

Зазначене нерухоме майно та транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_1

15 травня 2021 року, без її відома та згоди, вказаний транспортний засіб відповідач продав.

На запропоновані ОСОБА_2 варіанти розподілу сумісно нажитого майна ОСОБА_1 не погоджується, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд поділити спільне майно подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку нежитлового приміщення III першого поверху літ.А-2, загальною площею 35.8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; 3/40 частин торговельного комплексу літ.А-2, загальною площею 649 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 частини вартості транспортного засобу Renault Megane, 2013 року випуску,VIN номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , в розмірі 127 030,00 грн. та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2023 року позов задовольнити частково.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 (одну другу) частку нежитлового приміщення III першого поверху літ.А-2, загальною площею 35.8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/40 (три сорокових) торговельного комплексу літ. А- 2, загальною площею 649 кв.м., розташованого за адресою : АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 (однієї другої) частини вартості транспортного засобу RENAULT MEGANE 2013 року випуску, VIN номер НОМЕР_3 , в розмірі 115 644 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 4 150 грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Судом вирішено спір без залучення до участі у справі інших співвласників, в результаті чого позивач набула права власності стосовно майна третіх осіб (співвласників спірного нерухомого майна). Залишилось поза увагою суду дійсна вартість спірного майна станом на 2005 рік, на момент виникнення права власності у відповідача. Не враховано, що на будівництво нежитлових приміщень були витрачені кошти, які він отримував як дохід від підприємницької діяльності. Не надано правової оцінки щодо наявності у сторін доходів, спільних сумісних коштів джерел, за рахунок яких відбулося набуття спірного майна у 2005 році. Безпідставно не взято до уваги покази свідки сторони відповідача. Просить скасувати рішення суду в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частку нежитлового приміщення та на 3/40 торгівельного комплексу, у цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку нежитлового приміщення та на 3/40 торгівельного комплексу, в іншій частині рішення залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 28 грудня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого міським ВРАЦС м. Запоріжжя 28 грудня 1991 року серія НОМЕР_4 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2021 року (справа ЄУН 333/2556/21) шлюб між сторонами розірвано.

Встановлено та не заперечується сторонами, що під час шлюбу ними було набуто у власність таке майно: нежитлове приміщення III першого поверху літ. А-2, загальною площею 35.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; 3/40 частин торговельного комплексу літ.А-2, загальною площею 649 кв.м., за адресою : АДРЕСА_1 ; автомобіль Renault Megane, 2013 року випуску,VIN номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , вартістю 254 050,00 грн.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна - нежитлове приміщення III першого поверху літ.А-2, загальною площею 35.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 ..

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно об`єкт нерухомого майна - 3/20 частин торговельного комплексу літ.А-2, загальною площею 649 кв.м., за адресою : АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 .

Згідно Звіту про оцінку нерухомого майна - нежитлового приміщення III першого поверху літ.А-2, загальною площею 35.8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , його ринкова вартість станом на 18.07.2021 року складає 228 000,00 грн. без ПДВ.

Згідно Звіту про оцінку нерухомого майна -3/40 частин торговельного комплексу літ.А-2, загальною площею 649 кв.м., за адресою : АДРЕСА_1 , його ринкова вартість станом на 19.07.2021 року складає 348 000 грн. без ПДВ.

З інформації РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області за № 31/83173 від 9 серпня 2021 року вбачається, що автомобіль Renault Megane, 2013 року випуску,VIN номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , був зареєстрований за ОСОБА_1 28 березня 2019 року.

В подальшому, 15 травня 2021 року зазначений автомобіль на підставі договору купівлі - продажу, укладеному в ТСЦ, № 2341/2021/2583307 від 15 травня 2021 року був перереєстрований на нового власника; присвоєно новий держномер.

В суді встановлено, що спірний транспортний засіб, який було придбано сторонами в період шлюбу, було відчужено відповідачем без згоди позивачки, що не заперечується відповідачем.

Згідно довідки № 448 від 19 липня 2021 року середньоринкова вартість автомобіля Renault Megane, 2013 року випуску, тип кузова універсал, укомплектованого дизельним двигуном, об`ємом 1 461 см.куб., станом на 19 липня 2021 року, складає 254 060,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина друга статті 60 СК України).

Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частин першої, другої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно частини третьої етапі 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та на підставі частини першої статті 69 України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60,69 СК України, ч.3 с. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69- 72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року №6-2333цс15).

Оскільки у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77, 78) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 81).

Отже, виходячи із наведених норм як сімейного, так і цивільного права, встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірне майно сторін є спільною сумісною власністю подружжя.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Так, згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватної власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Наведене дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим з подружжя, який її спростовує.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Виходячи з наведеного колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2023 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 04 грудня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: Е.А. Онищенко

Д.А. Трофимова