ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/893/23 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря Дідух М.Є.,

позивача ОСОБА_1 та її

представника адвоката Александрова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/19543/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Яворський Андрій Васильович на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2023 року про відмову у задоволенні заяви про встановлення способу і порядку виконання рішення суду, постановлену суддею Братасюком В.М. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та припинення права спільної часткової власності, -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2023 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Яворський А.В. звернувся у суд з заявою про встановлення способу і порядку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.12.2020, ухваленого у цивільній справі № 607/19543/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та припинення права спільної часткової власності, шляхом встановлення наступного способу і порядку виконання пункту 5 резолютивної частини рішення, а саме «Для розподілу торгово-офісного приміщення АДРЕСА_1 зобов`язати ОСОБА_1 в приміщенні 2 влаштувати розділяючи перегородку розділивши дане приміщення на два окремих приміщення 2а та 2б; між приміщеннями 3 та 4 демонтувати дверний блок та замурувати дверний проріз; між приміщеннями 1 та 4 пробити дверний проріз та встановити дверний блок; в приміщені 4 влаштувати туалет; для входу в приміщення 2б демонтувати вікно та влаштувати вхідні засклені двері та віконний блок відповідно до висновку експерта від 05.08.2019 року №388/389/19-22 в редакції робочого проекту № 06-2023-АБ від 2023 року «Реконструкція торгово-офісних приміщень за адресою АДРЕСА_2 , виконаного ПП «ВолКас» та «Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у виконанні будівельно-монтажних робіт щодо розподілу торгово-офісного приміщення АДРЕСА_1 .»

Заява мотивована тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.12.2020 у справі № 607/19543/18, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено та виділено у власність ОСОБА_1 в рахунок її частки у праві власності на торгово-офісне приміщення АДРЕСА_1 , наступні приміщення: 2б - торговий зал, площею 21,5 кв.м., 3 - коридор, площею 6,5 кв.м., 5 - коридор, площею 5,2 кв.м., 7 - туалет, площею 2,4 кв.м., 8 - кабінет 16,4 кв.м., згідно Варіанту №1 (Додаток № 3) висновку експерта за №388/389/19-22 від 05 серпня 2019 року. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на приміщення АДРЕСА_1 .

Решту приміщення АДРЕСА_1 , а саме: 1-торговий зал пл. 20,7 кв.м., 2а- торговий зал пл. 22,7 кв.м., 4 кладова, пл. 4.3 кв.м. залишити у власності ОСОБА_2 .

При розподілі торгово-офісного приміщення АДРЕСА_1 в приміщенні 2 влаштувати розділяючу перегородку, розділивши дане приміщення на два окремих приміщення 2а та 2б; між приміщеннями 3 та 4 демонтувати дверний блок та замурувати дверний проріз; між приміщеннями 1 та 4 пробити дверний проріз та встановити дверний блок; в приміщені 4 влаштувати туалет; для входу в приміщення 2б демонтувати вікно та влаштувати вхідні засклені двері та віконний блок відповідно до висновка експерта від 05.08.2019 року №388/389/19-22.

На виконання рішення судом видано виконавчий лист, проте при виконанні даного рішення в стягувача виникли труднощі, оскільки відповідач займає все приміщення і не допускає ОСОБА_1 .

Виконавчий лист був пред`явлений до виконання у Відділ державної виконавчої служби у м. Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) однак, згідно повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання № 16746 від 27.02.2023, виконавчий лист від 02.07.2021 повернуто стягувачу, оскільки згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.12.2020 по справі № 607/19543/18 не підлягає примусовому виконанню та не передбачає заходів примусового виконання рішення.

Заявник стверджує, що маючи намір відповідно до положень Закону України «Про архітектурну діяльність», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (ст. 34), та правил п.2 Постанови КМУ від 13.04.2011 року №466 «Про затвердження Порядку виконання будівельних робіт» виконати будівельні роботи по реконструкції торгово-офісного приміщення АДРЕСА_1 , зверталася до ОСОБА_2 з письмовою вимогою про отримання дозволу на реконструкцію торгово-офісного приміщення АДРЕСА_1 , проте остання не отримала поштове відправлення.

Також для отримання в користування земельної ділянки, для встановлення виходу з приміщення на земельну ділянку ОСББ «Київська 11Б» було надіслано заяву укласти та підписати договір сервітуту із трьома примірниками підписаними з боку ОСОБА_1 . Однак, ОСББ «Київська 11 Б» не отримало поштове відправлення.

Таким чином, заявник вказує про наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.12.2020 по справі № 607/19543/18.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яворський А. В. про встановлення способу і порядку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.12.2020 ухваленого у цивільній справі № 607/19543/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна та припинення права спільної часткової власності відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Яворський А.В., просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити повністю її заяву про зміну способу та порядку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 04.12.2020.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та такою, що прийнята із неповним з`ясування обставини, що мають значення для справи; недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильним застосування норм матеріального права.

Вказує, що їй чиняться перешкоди у доступі до об`єкта власності чи перешкоди у виготовленні робочого проекту по переплануванню приміщень згідно прийнятого у рішенні варіанту поділу, перешкоджанні отримати містобудівні умови та обмеження, перешкоди у виконанні будівельних робіт по переплануванню, отримання у користування земельної ділянки для облаштування окремого входу, та чиняться перешкоди у виконанні рішення суду від 04.12.2020.

Щодо заявлених вимог про зміну способу і порядку виконання рішення, то вказує, що вони не визначають зміну рішення суду по суті, оскільки такі є в межах заявленого способу захисту, а обов`язок не чинити перешкоди це є не спосіб захисту, а є заходами примусового виконання рішень.

Окрім того, на даний час рішення суду, яке набрало законної сили, є невиконаним. Заявник звернулась із заявою про зміну способу виконання рішення суду з метою ефективного захисту свого права, оскільки, як свідчать матеріали справи, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.12.2020 у даній справі, неможливо виконати.

Зазначає, що ухвалою про встановлення способу і порядку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у новій редакцій, усуне недоліки резолютивної частини рішення та дасть можливість заявнику виконати рішення суду в примусовому порядку із залученням державного чи приватного виконавця, ухвалене на її користь, по суті не змінюючи змісту такого. Заявник не просить змінити обраний нею спосіб захисту права, встановленого статтею 16 ЦК України, а лише просить змінити спосіб його реалізації.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не поступав.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення 953, яке повернулося в зв`язку з відсутністю адресата за вказаною нею адресою.

Заслухавши пояснення заявника та її представника, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 04.12.2020 року у справі № 607/19543/18, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 задоволено та виділено у власність ОСОБА_1 за рахунок її частки у праві власності на торгово-офісне приміщення АДРЕСА_1 , наступні приміщення; 2б - торговий зал, площею 21,5 кв.м., 3 - коридор, площею 6,5 кв.м., 5 - коридор, площею 5,2 кв.м., 7 туалет, площею 2,4 кв.м., 8 - кабінет 16,4 кв.м., згідно Варіанту №1 (Додаток № 3) висновку експерта за №388/389/19-22 від 05 серпня 2019 року. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на приміщення АДРЕСА_1 . Решту приміщення АДРЕСА_1 , а саме: 1-торговий зал пл. 20,7 кв.м., 2а- торговий зал пл. 22,7 кв.м., 4 кладова, пл. 4.3 кв.м. залишити у власності ОСОБА_2 .

При розподілі торгово-офісного приміщення АДРЕСА_1 в приміщенні 2 влаштувати розділяючу перегородку, розділивши дане приміщення на два окремих приміщення 2а та 2б; між приміщеннями 3 та 4 демонтувати дверний блок та замурувати дверний проріз; між приміщеннями 1 та 4 пробити дверний проріз та встановити дверний блок; в приміщені 4 влаштувати туалет; для входу в приміщення 2б демонтувати вікно та влаштувати вхідні засклені двері та віконний блок відповідно до висновка експерта від 05.08.2019 року №388/389/19-22.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 32 480 грн. компенсації зменшення її частки.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 704 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Також додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05.01. 2023 у справі № 607/19543/18, яке набрало законної сили стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 6908 гривень витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме по сплаті за проведення будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Таким чином, закон покладає на суд обов`язок контролю виконання судових рішень. Однією з вимог, яким повинне відповідати судове рішення є його безумовність. Судове рішення повинне бути безумовним, що означає, що його виконання не може бути поставлене в залежність від настання або ненастання яких би то не було умов, в тому числі волі відповідача (боржника) на його виконання, адже для цього існує примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу, як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках встановлених законом) встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Пунктом 10 постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 №14 роз`яснено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Таким чином законодавцем визначено, що для зміни способу або порядку виконання судового рішення необхідно аби існували обставини, які істотно ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим.

Поняття «спосіб» і «порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке реалізується у виконавчому провадженні. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, встановленого статтею 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду необхідно розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у раніше встановлений спосіб.

Спосіб захисту порушеного права вже встановлений судовим рішенням і відповідає вимогам ст. 16 ЦК України, а спосіб і порядок примусового виконання рішення суду визначаються Законом України «Про виконавче провадження» і обираються самостійно державним виконавцем.

Порядок виконання рішення це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» встановленого примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавці, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Аналізуючи заяву ОСОБА_1 та обставини справи, з урахуванням норм права, які гарантують право на судовий захист і передбачають форми й способи його реалізації, колегія суддів приходить до висновку, що в контексті спірних правовідносин обставини, якими заявник обґрунтовує необхідність зміни способу виконання рішення, не можуть бути причинами та підставами для задоволення заяви.

З матеріалів справи вбачається, що заявник не надала належних доказів неможливості виконання рішення суду у спосіб передбачений в рішенні, а тому колегія суддів вважає безпідставним встановлення будь-якого іншого способу його виконання.

Отже, задоволення заяви про зміну способу і порядку виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.12.2020 в частині зміни способу і порядку виконання рішення, а саме, «Для розподілу торгово-офісного приміщення АДРЕСА_1 зобов`язати ОСОБА_1 в приміщенні 2 влаштувати розділяючу перегородку, розділивши дане приміщення на два окремих приміщення 2а та 2б; між приміщеннями 3 та 4 демонтувати дверний блок та замурувати дверний проріз; між приміщеннями 1 та 4 пробити дверний проріз та встановити дверний блок; в приміщені 4 влаштувати туалет; для входу в приміщення 2б демонтувати вікно та влаштувати вхідні засклені двері та віконний блок відповідно до висновка експерта від 05.08.2019 року №388/389/19-22 в редакції робочого проекту № 06-2023-АБ від 2023 року «Реконструкція торгово-офісних приміщень за адресою АДРЕСА_2 виконаного ПП «ВолКас» та «Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у виконанні будівельно-монтажних робіт щодо розподілу торгово-офісного приміщення № 6 по вул.Київській,11Б у місті Тернополі» фактично змінює рішення суду по суті та спосіб захисту, передбачений статтею 16 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у разі якщо заявник вважає, що їй чиняться перешкоди у доступі до об`єкта власності чи перешкоди у виготовленні робочого проекту по переплануванню приміщень згідно прийнятого варіанту поділу, виготовленого ліцензованою проектною організацією, звернення за погодженням в управлінні містобудування та архітектури, реєстрації повідомлення про початок виконання будівельних робіт або відмову чи перешкоди у виконанні робіт будівельних робіт по переплануванню, отримання у користування земельної ділянки для облаштування окремого входу, то її інтерес не може бути захищений у вибраний нею спосіб, оскільки такі обставини не були предметом даного спору та викладені заявником вимоги щодо зміни способу і порядку виконання рішення суду фактично визначають зміну рішення суду по суті.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в суді першої інстанції при розгляді даної справи позивачем не пред`являлися позовні вимоги щодо зобов`язання сторін вчинити дії чи утриматись від вчинення таких дій і не досліджувалися такі обставини, як вчинення будь-яких перешкод з боку відповідача.

Даний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 06.08.2018 в справі № 522/21465/15 (провадження № 61-2867св18).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказані в заяві про зміну та способу виконання рішення суду та в апеляційній скарзі обставини, у розумінні ст. 435 ЦПК України, не є такими, що дають підстави для задоволення заяви.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про встановлення способу та порядку виконання рішення суду була постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.

У силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 в межах понесених нею сум.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384,389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Яворський Андрій Васильович залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах понесених нею сум.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 06 грудня 2023 року.

Головуюча Н. М. Храпак

Судді: О. З. Костів

М. В. Хома