СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8194/23

пр. № 2/759/3140/23

15 листопада 2023 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Марченко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 5 травня 2023 року звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням у розмірі 81 257,19 грн, витрати на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 4800 грн, моральну шкоду в розмірі 15 000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 2 березня 2023 року у місті Києві, на вулиці Булаховського, ОСОБА_2 керував транспортним засобом «FAW B30», д.н.з. НОМЕР_1 , який під час перелаштування не дав дорогу транспортному засобу «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача, який рухався в попутному напрямку, в результаті чого сталося зіткнення автомобілів.

Відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.

Відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик - ПАТ «СК «УСГ» виплатило йому відшкодування у розмірі 52 689,37 грн., що, на його думку, є недостатнім відшкодуванням, оскільки на підставі висновку експерта від 5 квітня 2023 року № 112/03-23, замовленим позивачем особисто, вартість відновлювального ремонту складає 133 946,56 грн.

Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням складає 81 257,19 грн (133 946,56 грн - 52 689,37 грн).

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 08 травня 2023 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надано встановлений законом строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с.43).

Від представника відповідача адвоката Казака К.І. 05 червня 2023 року надійшов відзив, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач отримав страхове відшкодування від страховика, що свідчить про згоду з проведеною на замовлення ПАТ «СК «УСГ» незалежною експертною оцінкою відновлювального ремонту автомобіля, а тому звертатися до іншого експерта у позивача не було законних підстав (а.с.47-89).

Крім цього, відповідач зазначив, що був змушений звернутись до адвоката, а тому просить стягнути з позивача 10 000 грн витрат на правничу допомогу.

На адресу суду 09 червня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с. 90-95).

20 червня 2023 року відповідач надіслав заперечення на відповідь на відзив (а.с. 98-108).

23 червня 2023 року від позивача надійшло клопотання про підтримання своїх позовних вимог у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.109).

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 999 Цивільного кодексу України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Для регулювання відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямування на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України прийнятий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно зі статтею 3 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи

(пункт 22.1 статті 22 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Приписами частини першої статті 29 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу - витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (пункти 34.1, 34.2 статті 34 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02 березня 2023 року з вини відповідача, автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на час дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена в ПАТ «СК «УСГ».

Після огляду автомобіля, представник ПАТ «СК «УСГ» повідомив позивачу розмір страхового відшкодування, який на думку позивача був недостатнім.

Для проведення експертизи позивач звернувся до ТОВ «Клевер Експерт». Згідно зі звітом експерта від 05 квітня 2023 року № 112/03-23 вартість відновлювального ремонту автомобіля без урахування фізичного зносу складає 133 946,56 грн; вартість матеріального збитку 65 911,30 грн; вартість матеріального збитку без урахування ПДВ - 61 051,64 грн.

Зі свого боку, для встановлення розміру матеріального збитку ПАТ «СК «УСГ» замовило незалежну експертну оцінку пошкодженого транспортного засобу позивача, згідно з висновком якої вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 54 090,64 (з ПДВ) та 51 629,37 (без ПДВ) (звіт від 10 квітня 2023 року № 28124).

Позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування.

Розглянувши заяву позивача про виплату страхового відшкодування, страховик листом від 11 квітня 2023 року повідомив, що розмір виплати страхового відшкодування з урахуванням евакуації складає 52 739,37 грн.

19 квітня 2023 року позивач отримав від страховика страхове відшкодування у сумі 52 689,37 грн. й акцентує увагу, що не має претензій до страховика. Зокрема, у відповіді на відзив від 09 червня 2023 року позивач зазначив, що ПАТ «СК «УСГ» виплатило йому повну суму, що він просив на підставі, замовленого ним звіту експерта від 05 квітня 2023 року.

Водночас позивач твердить, що така сума є недостатньою для покриття матеріального збитку, тож, керуючись приписами статті 1194 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача різницю у сумі 81 257,19 грн між фактичним розміром шкоди у сумі 133 946,56 грн і страховим відшкодуванням у сумі 52 689,37 грн.

Однак з такими доводами позивача суд не погоджується з огляду на таке.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, майну третьої особи.

Основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Приписами статті 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто статтею 1194 Цивільного кодексу України регламентується визначення обсягу відповідальності застрахованої особи (відповідача) у разі недостатності страхової виплати.

Натомість, ПАТ «СК «УСГ» відшкодувало шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у повному обсязі, що не заперечує сам позивач та підтверджується матеріалами справи.

Варто зазначити, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

В Законі Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямований як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на проведення автотоварознавчої експертизи у розмірі 4800 грн.

Суд вважає за потрібне наголосити, що для регулювання відносин у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямування на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України прийнятий Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування заподіяної шкоди.

Статтею 34 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений алгоритм дій страховика після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування.

Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункту 34.1 статті 34 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (пункту 34.2 статті 34 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 34.3 статті 34 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди, якщо представник страховика не з`явився у визначений строк. У такому разі, обов`язок відшкодування потерпілому витрати на проведення експертизи покладений на страховика.

Як встановлено судом, страховик дотримав вимоги пунктів 34.1, 34.2 статті 34 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до експерта з власної ініціативи. За таких обставин, обов`язку відшкодування потерпілому витрат на проведення експерта у нього не виникло, а у страхувальника (відповідача) такого обов`язку Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлено.

Здійснюючи свої права, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (стаття 13 Цивільного кодексу України).

Цивільний кодекс України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини друга статті14 Цивільного кодексу України).

Положення зазначених норм права свідчить про зобов`язання учасників цивільних правовідносин діяти в межах закону, не порушуючи права інших осіб у спосіб передбачений законом, добросовісно здійснюючи свої права та обов`язки.

Позивач також просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 15 000 грн.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (стаття 23 Цивільного кодексу України).

Відповідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).

Позивач аргументує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача його транспортний засіб був пошкоджений, а це викликає у нього негативні емоції, зниження працездатності. Через дорожньо-транспортну пригоду він зазнав стрес, часом має страх під час керування автомобілем.

Заперечуючи, відповідач зазначив, що на момент дорожньо-транспортної пригоди мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що мало убезпечити позивача від переживань щодо відшкодування матеріальної шкоди.

З урахуванням встановлених обставин справи та розподілу тягаря доказування, позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000 грн, не підлягає задоволенню.

За таких обставини справи, спираючись на вказані норми законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача .

Відповідач у своєму відзиві просить стягнути з позивача, понесені судові витрати на правничу допомогу, обґрунтовуючи тим, що у зв`язку з розглядом цієї справи ним були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Позивач, зі свого боку, не погоджується з таким вимогами відповідача та вважає розмір витрат на правничу допомогу не підтверджений, безпідставно завищеним, що не відповідає складності справи.

Заперечуючи позивачу, відповідач вказує, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу, а тому не потребує детального розрахунку та опису наданих послуг.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати , зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (абзац перший частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України).

У частині другій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 Цивільного процесуального кодексу).

У частинах четвертій-шостій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплато правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Для підтвердження розміру витрат на правничу допомогу , понесених відповідачем, його представник надав:

- копію Договору про надання правової (правничої допомоги (юридичних послуг) від 23 травня 2023 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «КПД Консалтинг»;

- копію Додатку № 1 до Договору на надання правової допомоги (юридичних послуг) від 23 травня 2023 року;

- копію Заявки на надання послуг № 1 до Договору на надання правової допомоги (юридичних послуг) від 23 травня 2023 року;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги у Святошинському районному суді міста Києва, Київському апеляційному суді, Касаційному цивільному суді Верховного Суду адвокатом Казаком К.І.;

- копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 13 липня 2020 року Серія КВ № 3059, видане Радою адвокатів міста Києва.

Договором на надання правової допомоги (юридичних послуг) від 23 травня 2023 року встановлено, що обсяг послуг, розмір винагороди викладаються в окремому документі (заявка на надання послуг).

Зі змісту пункту 1 Заявки на надання послуг № 1 до договору визначений обсяг юридичних послуг, а саме: включаючи, зокрема, але не обмежуючись, підготовкою та подання необхідних процесуальних документів (відзиву на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, заяв, клопотань, скарг, пояснень, відзивів, відповідей на відзив, зустрічних позовних заяв, тощо) без обмеження їх кількості та обсягу надання клієнту усних та письмових консультацій з питань цивільного та цивільного процесуального законодавства України без обмеження кількості, обсягу та тривалості.

Вартість таких послуг становить 10 000 грн (підпункт 3.1. пункту Заявки на надання послуг №1).

У підпункті 3.2. пункту 3 Заявки на надання послуг № 1 встановлено, що клієнт зобов`язується сплатити вартість послуг, зазначених в пункті 3.1. цієї заявки протягом 5 (п`яти) днів з дня підписання сторонами цієї заявки.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача подав відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь позивача на відзив. Справа розглядалась у спрощеному провадженні без виклику сторін. Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, а також відсутність документів, що свідчать про оплату вартості послуг, суд вважає, що заява про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню у розмірі 8000 грн.

На підставі статей 11, 13, 14, 979, 980, 999, 1166, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись статтями 10-13, 77-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 274, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Ключник А.С.