ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9965/23 Справа № 185/4642/23 Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов В. А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

Судді-доповідача Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування спільною власністю, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2023року (головуючий у суді 1 інстанції Гаврилов В.А.),

В С Т А Н О В И В:

31 березня 2023року ОСОБА_1 в позові пред`явленому до ОСОБА_2 виклала вимоги про припинення його права власності у спільному майні на частку квартири АДРЕСА_1 , право власності на яке просила визнати за собою із виплатою ОСОБА_2 157 518,25грн, котрі згідно змісту позову будуть внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що частка відповідача у праві спільної часткової власності на спірну квартиру є незначною та становить , а позивачки . Фактичний поділ майна відповідно до часток кожного із співвласників з технічних причин неможливий, квартира є неподільною. Заявник стверджувала, що спільне проживання з відповідачем неможливе. ОСОБА_2 забезпечений іншим житлом так як являється власником частки у праві власності іншої квартири, з огляду на що припинення його права власності на частку в спірному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам. Можливість припинення права часткової власності відповідача, позивач обґрунтовувала тим, що вона готова сплатити ринкову вартість частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , однак відповідач відмовляється добровільно відчужувати свою частку.

Інший довід ОСОБА_1 зводився до того, що вона готова внести на депозит суду вартість частки квартири у визначеному розмірі під час розгляду справи.

В зустрічному позові від 11 травня 2023року ОСОБА_2 заперечив вимоги позивачки, стверджував що ринкова вартість спірної квартири визначена не вірно, між позивачкою та відповідачем, як між братом і сестрою можливе спільне проживання та його частку у праві спільної часткової власності, яка майже відповідає площі однієї з кімнат, не можна вважати незначною. Заявник наполягав на тому, що ОСОБА_1 фактично в квартирі не проживає протягом тривалого часу, однак чинить перешкоди ОСОБА_2 в користуванні приміщенням квартири незважаючи на те, що є технічна можливість спільно користуватися квартирою.

Спираючись на наведені обставини ОСОБА_2 виклав зустрічну вимогу до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_2 в користування житлову кімнату № НОМЕР_1 площею 11,6кв.м, та ОСОБА_1 житлову кімнату АДРЕСА_2 площею 17,40кв.м та № 7 площею 14,20кв.м, інші приміщення квартири залишивши в загальному користуванні.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2023року в задоволені позову відмовлено, також відмовлено в задоволенні зустрічного позову.

Суд зробив висновок про те, що відсутні правові підстави для припинення права власності ОСОБА_2 на частку квартири АДРЕСА_1 , оскільки не підтверджені обставини щодо неможливості спільного проживання сторін в спірному житлі, та суд вважав, що позивач не довела що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Іншу підставу для відмови в позові ОСОБА_1 суд вбачав у тім, що належну ОСОБА_2 частку в спільній власності не можна вважати незначною.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , висновки суду зводились до того, що ОСОБА_2 підтвердив що йому належить право власності на частку в праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , що в перерахунку становить 10,8кв.м та останній не навів правових підстав для того, щоб йому у користування без згоди співвласниці було виділено приміщення більше за площею.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 виклала вимогу про скасування рішення в частині відмови в задоволенні її позову та вимагала її позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що поза увагою суду залишились обставини, які мають істотне значення для вирішення справи з приводу того, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складні стосунки та вони не можуть домовитись про спільне володіння і користування спірною квартирою.

Також незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягала в тому, що судом не обґрунтовані свої висновки в частині того, чому частка не є незначною та квартира не є неподільною.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 , через представника адвоката Балицького Дениса Петровича заперечував проти апеляційної скарги, заявляв що обставини якими позивач обґрунтовувала свої апеляційні вимоги не підтверджені належними та допустимими доказами, і не спростовують висновків суду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , за відсутності ОСОБА_2 , від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Квартира АДРЕСА_1 згідно Свідоцтва від 11 грудня 1997року належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 частка та ОСОБА_1 частка, яка після укладення шлюбу взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_4 » /а.с.7-9, 10/; 23 грудня 2020року ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 отримала у спадщину ще частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 /а.с.11, 12/; та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 отримав у спадщину частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 /а.с.13, 14/.

З Технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 від 17 серпня 2020року вбачається, що загальна площа квартири становить 72,7кв.м, квартира є трикімнатною, має приміщення коридору, кухні, трьох житлових кімнат площею 17,4кв.м 11,6кв.м та 14,2кв.м, туалету, ванної кімнати, коридору та лоджії /а.с.15-18/.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 06 березня 2023року ОСОБА_2 належить на праві власності частка на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 інша частка належить ОСОБА_5 /а.с.19-20/.

За змістом Висновку оціночно-будівельного дослідження від 23 грудня 2022року ринкова вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_1 становить 630 073,00грн та відповідно вартість частки 157 518,25/а.с.21-53/.

В Довідці про реєстрацію та склад сім`ї від 28 березня 2023року № 1807 йдеться про те, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_1 та її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с.55/.

В наданих ОСОБА_2 Актах Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Добролюбова 2-4» від 10 травня 2023року в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не проживає з 2014року по час складання акту та ОСОБА_2 не проживає з 2007року і по час складання цього акту /а.с.77, 78/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав що позивачка ОСОБА_1 не довела правових підстави для задоволення позову і не надала належних та допустимих доказів, що свідчили би про можливість припинення права власності ОСОБА_2 на частку в праві спільної власності на квартиру.

Та в свою чергу відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд керувався статтею 358 ЦК України та виходив з того, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У даній справі сторони не оспорювали обставини щодо розміру їх часток у спільному майні, також відповідач ОСОБА_2 не оспорив висновків суду про підстави відмови в задоволенні його позову, з огляду на, що такі обставини не можуть бути предметом перевірки апеляційного суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права.

Вирішуючи спір суд апеляційної інстанції виходить з того, що припинення права власності на часту у спільному майні за вимогою інших співвласників регулюється Цивільним кодексом України, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї /частина перша статті 365 ЦК України/; та суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду /частина друга статті 365 ЦК України/.

Наявність підстав для задоволення позову позивач пов`язувала із тим, що частка відповідача становить та є незначною, через що неможливо поділити спірну квартиру; і стверджувала що спільне володіння і користування майном є неможливим; також наполягала на тому, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, котрий в квартирі не проживає тривалий час і має інше місце проживання.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права необхідно встановити наявність хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника і попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено наявність передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності.

Сам по собі факт приналежності відповідачу частки у спільному майні, з врахування фактичних обставин щодо площі спірного майна, не є безумовною підставою для віднесення такої частки до незначної.

Також надані позивачкою Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 від 17 серпня 2020року та Висновок оціночно-будівельного дослідження від 23 грудня 2022року про ринкову вартість спірної квартири не є належними і допустимими доказами неможливості виділення належної відповідачу частки спірної квартири в натурі і з урахуванням положень норм цивільного процесуального права не являються висновком експертизи про неможливість фактичного поділу між співвласниками спірної квартири, також ненадані додаткові матеріали і технічна документація на підставі яких можна було би дійти до такого висновку.

У відповідності до положень частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Взаємний зв`язок доказів в їх сукупності вказує на їх не достатність для вирішення питання щодо встановлення обставин, які входять до предмету доказування та заявлені вимоги не підтверджують.

Також за змістом наведеної норми ОСОБА_1 мала довести належним чином обставини якими вона обґрунтовувала позов щодо неможливості спільного володіння і користування майном з відповідачем, однак жодного доказу щодо цього надано не було.

Позивачка не довела, що існують обставини які перешкоджають чи значною мірою ускладнюють її спільне володіння і користування з відповідачем спірною квартирою.

Підтверджені в суді обставини щодо тривалого не проживання обох сторін спору в спірній квартирі, ОСОБА_2 з 2007року та ОСОБА_1 з 2014року, чого фактично сторони не оспорювали, суд оцінює з урахуванням усіх обставин справи та вважає що зазначені обставини не вказують на неможливість для сторін спільно володіти і користуватися цим майном.

Крім того, суд визнає що позивачем не підтверджено обставини з приводу того, що ОСОБА_2 як власник втратив інтерес до своєї у спільному майні. Жодний доказ не вказує на те, що припинення його права власності не завдасть йому істотної шкоди.

Також беззаперечною є та обставина, що позивачка не внесла на депозитний рахунок обумовлену нею в позовній заяві суму 157 518,25грн за призначенням для виплати ОСОБА_2 за частку у спільному майні, в підтвердження чого не надала відповідну квитанцію.

Не внесення вартості частки в спільної майні не охоплюється положеннями частини другої статті 365 ЦК України і не є належним виконанням умови щодо попереднього внесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду.

Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Разом з тим, заявницею апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вона не змогла повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб сторони надали пояснення та докази щодо обставин, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач беззаперечно мала можливість ознайомитися із матеріалами справи та реалізувати свої прав в повному обсязі, та саме сторони несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням ними процесуальних дій.

З огляду на викладене, позивачка в апеляційній скарзі в жодний спосіб не спростувала висновків суду першої інстанції та не надала доказів в підтвердження обставин, якими вона обґрунтовувала свої вимоги.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позовній заяві та апеляційній скарзі без встановлення відповідних фактів щодо наявності підстав для припинення права власності на частку у спільному майні.

З огляду на викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції вірно визначив характер спірних правовідносин та правильно застосував норми матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2023року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 грудня 2023року.

Судді: