Справа № 539/831/23
Провадження № 2/539/322/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м.Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Просіної Я.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковтун І.М., Левченко А.Ю.,

позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом адвоката Садового В.В.,

відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом адвоката Мартинюка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду м. Лубни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Лубенська міська рада Полтавської області про усунення перешкод у користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , Лубенська міська рада Полтавської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

28.02.2023 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування жилим приміщенням.

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що він зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 25.02.2005 року. За зазначеною адресою він проживав разом з дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_5 , 1996 року народження, ще з 2000 року. З жовтня 2022 року відповідачка забрала у позивача ключі від вхідних дверей квартири та під`їзду, таким чином позбавивши його права як проживати в зазначеній квартирі, так і можливості користуватися своїми особистими речами, які залишилися в квартирі зберігатися, а також спільним сумісним майном подружжя. На даний час квартира за вищевказаною адресою не приватизована в установленому порядку та перебуває в комунальній власності. У зв`язку з тим, що дії відповідача по не допуску позивача до квартири, у якій він зареєстрований і має право проживати, є незаконними, позивач вимушений звернутися за захистом своїх прав до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

07.03.2023 року ухвалою суду позовну заяву було залишено без руху та позивачеві надано строк на усунення недоліків.

17.03.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_6 про усунення недоліків при поданні позовної заяви.

17.03.2023 року ухвалою суду позивачу ОСОБА_1 продовжено строк на усунення недоліків за ухвалою суду від 07.03.2022 року.

23.03.2023 року до суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_6 про усунення недоліків при поданні позовної заяви разом з додатками.

03.04.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

18.05.2023 року до суду надійшов зустрічний позов від ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що основним квартиронаймачем за адресою АДРЕСА_1 є позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 . Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 вселився та зареєстрував своє місце проживання у вищевказаній квартирі, як член сім`ї наймача. За час свого проживання у спірній квартирі ОСОБА_1 ніколи не ставив питання про її приватизацію. Всі витрати по утриманню вказаного житлового приміщення, оплату комунальних послуг несла позивач за зустрічним позовом. З часом відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 стали погіршуватися та після чергової сварки у вересні 2022 року, ОСОБА_1 зібрав свої речі та став проживати у своєї матері. Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23 грудня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. ОСОБА_2 розцінює вчинки ОСОБА_1 , як помсту за розлучення та спробу порушити нормальні умови її життя. Справжньої мети проживати у квартирі АДРЕСА_2 , відповідач за зустрічним позовом не має. Витрати по утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує. У зв`язку з вищевикладеним ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 відповідно до ст. 107 ЖК України втратив право користування квартирою, вибувши у вересні 2022 року на постійне місце проживання до будинку своєї матері.

Ухвалою суду від 06.06.2023 року було прийнято до спільного розгляду із первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зустрічні позовні вимоги об`єднано в одне провадження з первісним позовом та присвоїти цивільній справі № 539/831/23 (провадження 2/539/322/2023) та здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування жилим приміщенням та зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 пояснив, що він намагається потрапити до квартири, але колишня дружина його не впускає до неї. Йому ніде жити, іншого житла він немає. Там знаходяться його документи, він не може користуватися поштою. Колишня дружина дану кореспонденцію вскриває хоча вони вже розлучені. Йому ніде нормально поспати, поїсти. В квартирі лежить водійське посвідчення, а він не може його взяти. Весь одяг залишився в квартирі, йому доводиться купувати новий одяг. В жовтні коли він збирався на роботу, син попросив залишити ключі, оскільки потрібно було вигулювати собаку тоді, коли немає нікого вдома і була людина яка з нею гуляла. Коли він повернувся з роботи, то вже не міг потрапити в квартиру, ключі вже йому не віддали. Не один раз він приходив до будинку, просив, щоб його пустили до квартири. Звертався до будинкового комітету, щоб вони допомогли у вирішенні цього питання. Звертався до поліції, щоб його впустили в квартиру, вони приїздили, але зробити нічого не могли. Після подачі позовної заяви до суду він також намагався потрапити до квартири, впустили його один раз та одразу викликали поліцію. 08.09.2022 він прийшов до будинку, постукав у вікно, перед цим подзвонив голові вуличного комітету попросив її спуститися. Колишня дружина вийшла з під`їзду з собакою, він почав просити впустити його до квартири, щоб взяти свої речі, і коли вона заходила назад, то він зміг потрапити до під`їзду. Коли колишня дружина відкрила двері квартири, то в нього виникла можливість зайти до квартири і щойно він намагався зайти, то ОСОБА_2 почала його бити кулаками по руці. Після чого він відійшов від дверей квартири і перед ним закрили двері. У зв`язку з чим йому нанесені тілесні ушкодження, про що він подав заяву до поліції. Голова вуличного комітету ОСОБА_7 спустилася приблизно за хвилину після конфлікту, але відмовилася складати акт, оскільки не було свідків. Він вийшов на вулицю, викликав поліцію і чекав на лавочці приїзду поліції. ОСОБА_2 вийшла з під`їзду з собакою і десь пішла, на виклик поліції не з`явилася. Просив надати йому доступ до квартири, а саме надати йому ключі, щоб він міг прийти приготувати їжу, прийняти душ та спокійно переночувати. Просить задовільнити первісну позовну заяву. В задоволені зустрічної позовної заяву просить відмовити, оскільки він не відбував та не повідомляв про інше постійне місце проживання.

В судовому засідання представник позивача за первісним позовом ОСОБА_6 позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив позовні вимоги задовільнити. Стосовно зустрічного позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням зазначив, що вважають позов безпідставним.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що на початку вересня 2022 року ОСОБА_1 , після чергової сварки зібрав свої речі, забрав паспорт і пішов з дому. В кінці вересня вони зустрілися в його матері вдома і вона повідомила йому, що вона подає на розлучення. В жовтні ОСОБА_1 зустрівся з сином, син попросив у нього ключі від квартири, щоб вигулювати собаку. ОСОБА_8 ключі віддав не вдома, а мабуть в парку, на той час вона була на роботі. Розлучення відбулося в грудні 2022 року, а в січні 2023 року ОСОБА_1 з`явився біля під`їзду будинку у стані алкогольного сп`яніння не сам. Вона була змушена викликати поліцію, про що був складений акт і наступного дня вона подала заяву про домашнє насильство. Після цього ОСОБА_1 не заспокоювався, відвідував її роботу, колег, дзвонив до її матері, до її керівництва безпосереднього, звинувачуючи та обзиваючи її нецензурною мовою. Останній раз біля будинку ОСОБА_1 з`явився в травні 2023 року, вона з сином його впустила до квартири. В них почалася розмова з приводу того, як вони будуть жити разом і як їм використовувати кухню, ванну кімнату та ін. ОСОБА_1 сказав, що він буде жити в залі (велика кімната), а вони хай живуть де хочуть. ОСОБА_1 знову почав ображати її, і закінчилося все тим, що вона змушена була викликати поліцію, після чого поліція забрала її сина та ОСОБА_1 . В квартирі залишилися якісь його речі, які він давно не носив, вони ці речі надавали йому. Всі документи передали йому при свідках, ОСОБА_8 засвідчив, що дійсно йому було віддано всі документи. Коли поліція приїхала в черговий раз приблизно в січні, то ОСОБА_5 (син) виніс сумку зі всіма його речами, але ОСОБА_1 сказав, що він не знає, що в цій сумці і він не забрав її. Ключі від квартири син віддав тій людині, яка вигулювала собаку, вона ключі не отримувала. На даний час ці ключі знаходяться вдома, але коли син виходить на роботу, то цей комплект вони передають людині, яка вигулює собаку. Теоретично вона має можливість віддати ключі ОСОБА_1 , але не робить цього, оскільки боїться за своє життя. Окрім того, вона зазначила, що вона є основним квартиронаймачем.

Стосовно зустрічної позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням зазначила, що зустрічну позовну заяву підтримує, оскільки ОСОБА_1 у вересні 2022 року пішов з дому зібравши речі та забравши паспорт, та сказав, що він більше не повернеться. Це було підставою вважати, що він дійсно не повернеться. ОСОБА_1 не турбував їх доки в кінці вересня 2022 року зателефонував і сказав щоб вона приїхала до матері ОСОБА_1 , де він проживав на той час. Після того, як вона сказала, що подає на розлучення він не приїздив до квартири, а лише приїхав в січні 2023 року. Окрім того 27.01.2023 року ОСОБА_1 прийшов разом зі своїм товаришем до її будинку та почав стукати в двері. Коли вона вийшла, то побачила ОСОБА_1 та його товариша, які були в нетверезому стані. Чоловіка який був з ОСОБА_1 вона не знає, але він їй повідомив, що ОСОБА_1 запропонував йому піти до «блат хати», де йому нададуть послуги інтимного характеру. Саме тому, вона боїться за своє життя, бо вона не знає кого її колишній чоловік може привести до квартири.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечує проти первісного позову, вважають, до ОСОБА_1 втратив інтерес до квартири, свідомо, добровільно її покинув. Замки ніхто не змінював, але ключі ОСОБА_1 залишив добровільно. Вважають, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Стосовно зустрічної позовної заяви зазначив, що зустрічну позовну заяву про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підтримують та просять її задовільнити. ОСОБА_1 у вересні 2022 року вибув з житлового приміщення, таким чином він втратив право на користування житловим приміщенням. Це підтверджується його поведінкою, його не цікавила квартира, він забрав свої речі, і лише в січні 2023 року він з`явився та почав висловлювати претензії стосовно проживання в квартирі.

Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що на початку вересня 2022 року після чергової сварки батько зібрав речі, паспорт і покинув квартиру зі словами, що він жити з ОСОБА_2 не буде. Наступна їхня зустріч відбулася вже у бабусі матері ОСОБА_1 . Він збирався повертатися з роботи, як йому зателефонувала матір і сказала, що дзвонив батько і сказав, щоб вона негайно приїхала до бабусі, бо інакше в неї будуть проблеми. Він попросив матір зачекати його, щоб поїхати разом з матір`ю, оскільки дуже хвилюється за неї, бо батько занадто емоційний і він несе загрозу, і це проявляється не тільки в емоційності. Коли вони приїхали до бабусі, то почався спір, він не пам`ятає причини скандалу, але хвилин через 15 матері зателефонувала колега і повідомила, що в соціальній мережі Фейсбук, на сторінці 10 школи виставлений пост зі сторінки батька з фотографією матері з їдким коментарем на загальний огляд. На прохання матері адміністратор групи цей пост видалив, щоб менше людей могли це побачити. Після чого матір сказала, що вона подає на розлучення. Після всього цього він з матір`ю поїхали додому. Приблизно в жовтні 2022 року в них виникла проблема, що коли і він, і матір на роботі, то нікому було вигулювати собаку. Він вирішив, що якщо батько не збирається жити з ними в квартирі, то навіщо йому робити додатковий дублікат і попросив батька віддати йому ключі, щоб людина могла вигулювати собаку. Батько йому сам віддав ключі після того, як вони з матір`ю вперше ходили до ДРАЦС подавати заяву на розлучення. Стосовно позову про усунення перешкод зазначив, що батько несе загрозу, тому заперечує проти задоволення позову. Зустрічний позов підтримує.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що в 1984 році вони з чоловіком та дітьми переїхали з м.Донецька. Дві доньки і онук ОСОБА_5 були приписані у бабусі в квартирі. Її чоловік отримав квартиру, як афганець, зробив там ремонт, поставив двері, вікна, зробив підлогу, зробив косметичний ремонт. ОСОБА_10 приписався в квартирі після скандалів з дружиною, але жодних ремонтів в квартирі він не робив, всі меблі були куплені нею, ремонт у ванній було зроблено за її рахунок. Тому ті розповіді про те, що ОСОБА_1 робив ремонт в квартирі це не правда. Заперечує проти задоволення первісного позову. Зустрічний позов підтримує.

В подальшому треті особи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, були повідомлені в установленому порядку.

Представник третьої особи Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без участі представника. При розгляді справи покладаються на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що нічого не знає про стосунки позивача та відповідача, вона знає їх лише як чоловіка та дружину, які заходили з нею в один під`їзд і жили в 13 квартирі. Знає лише зі слів ОСОБА_1 , що вони розлучилися. Де останні пів року проживає ОСОБА_1 їй не відомо. ОСОБА_1 звертався до неї, коли приходив до будинку, дзвонив їй для того, щоб вона спустилася і склала акт про те, що він дійсно приходив до квартири, але його не впустили. ОСОБА_1 приходив до квартири неодноразово, але його ніхто не впустив. ОСОБА_2 приходила до неї, щоб вона надала їй акт про те, що ОСОБА_1 не проживає в квартирі.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.02.2022 року за вих. 18-18/206 виданої ЦНАП Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 25.02.2005 року по теперішній час (а.с.6).

Відповідно копії довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № від 09.02.2022, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 . Дата реєстрації 25.02.2005 (а.с.7).

Згідно з копією довідки «Про результати розгляду звернень, зареєстрованих до ІТС ІПНП (ЄО) №740» від 14.02.2023року, виданої ДОП СДОП ВП Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області В.Колісніченком, розглянувши матеріали звернення ОСОБА_1 від 27.01.2023 року встановлено, що в ході проведеної перевірки факт недопущення ОСОБА_1 , до квартири 27.01.2023 року за вищевказаною адресою в якій він зареєстрований знайшов своє підтвердження, але в діях заявника та його колишньої дружини ОСОБА_2 вбачаються цивільно-правові відносини, які вирішуються у судовому порядку. На підставі ЗУ «Про звернення громадян» розгляд звернення припинено (а.с.8).

Комісією в складі голови будинкового комітету ОСОБА_11 та членів комісії ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було складено акт від 19.02.2023 про те, що ОСОБА_1 не зміг зайти до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на даний час там не проживає так як з його слів у нього немає ключів від квартири і йому ніхто не відчиняє двері (а.с.9).

Відповідно до копії довідки виданої КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентарізації» від 22.03.2023 №382, станом на 29.12.2012 року житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстровано (а.с.27).

Відповідно до копії Архівного витягу із рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 25.11.1998 року №288, виданого архівним сектором виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 05.04.2023 року №07-05/І-20, виконком міської ради вирішив: 6.У відповідності до п. 22-3 Закону України «Про внесення змін до Закону України про оподаткування прибутків підприємств» куплені квартири за рахунок відрахувань 1,5 % податку на прибуток, для пільгових категорій надати ордер на 2-х кімнатну квартиру площею 27,9 м2 по АДРЕСА_1 на склад сім`ї із 5 осіб ОСОБА_14 , який перебуває на пільговій черзі квартобліку, як учасник бойових дій в ДРА (а.с.50).

Виконавчим комітетом Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області 03.05.2023 року за вих. №01-13/2409 було надано відповідь, де зазначено, що в корінці ордера на житлове приміщення №124 виданого 26.11.1998 року громадянину ОСОБА_14 зазначені: ОСОБА_14 , ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_15 (дочка), ОСОБА_2 (дочка) та ОСОБА_4 (внук) (а.с.52-53)

Відповідно до копії відповіді виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області від 15.05.2023 року за вих №01-13/2588, зазначено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 22.06.1999 року №141 дозволено ДК ЖЕУ переоформити договір найму на ОСОБА_3 у зв`язку з виїздом основного квартиронаймача. Разом з тим, повідомляють, що квартира АДРЕСА_2 на балансі Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області не перебуває (а.с.55).

Відповідно до копії архівного витягу із рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 22.06.99р №141 та копії заяви ОСОБА_14 , виконком міської ради дозволив ДК ЖЕУ переоформити договори-найму кв. АДРЕСА_2 на дружину ОСОБА_3 в зв`язку з виїздом основного квартиронаймача (а.с.56, 57).

Згідно з архівним витягом з рішення виконавчого комітету Лубенської міської ради від 21.11.2001 року №239 та заяви ОСОБА_3 , виконком міської ради дозволив ДК ЖЕУ переоформити договір-найму на житлове приміщення кв. АДРЕСА_2 на дочку ОСОБА_2 в зв`язку з виїздом матері ОСОБА_3 (а.с.58, 59).

Відповідно до копії довідки від 05.05.2023 року №2192 виданої Лубенським-комунальним житлово-експлуатаційним управлінням та відповіді на запит наданої Лубенським комунальним житлово-експлуатаційним управлінням від 05.05.2023 за вих №223, за даними картотеки Лубенського комунального житлово-експлуатаційного управління у квартирі за адресою АДРЕСА_1 своє місце проживання реєстрували ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а.с.61,62).

Відповідно до відповіді на запит від 24.05.2023 року №01-02/258 виданої Лубенським-комунальним житлово-експлуатаційним управлінням квартира АДРЕСА_2 на балансі ЛКЖЕУ не перебуває. За даними ЛКЖЕУ дана квартира перебуває у комунальній власності. Квартиронаймачем відповідно до рішення виконкому Лубенської міської ради №239 від 21.11.2001 є ОСОБА_16 (а.с.69).

Згідно з копією рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 23.12.2022 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.63).

Відповідно до копії заяви від 14.04.2023 року ОСОБА_2 звернулася до Начальника Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області Карпця Є. з заявою та повідомила, що її колишній чоловік ОСОБА_17 продовжує переслідувати її, її сім`ю та колег по роботі (а.с.64).

Відповідно до копії реєстраційної картки звернення на Урядову «гарячу лінію» звернувся ОСОБА_1 18.09.2023 року з питанням щодо морального обліку директора школи №10 м.Лубни ОСОБА_2 (а.с.117).

На звернення ОСОБА_1 . Управлінням освіти Виконавчого комітету Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області надано відповідь 26.09.2023 року за вих №01-19/783, відповідно до якого ОСОБА_2 прийнята на посаду директора Лубенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 Лубенської міської ради Полтавської області на умовах, визначених чинним законодавством України. За період її перебування на посаді жодної кримінальної справи, яка стосується посадових обов`язків директора та освітнього процесу, не відкрито (а.с.110).

Згідно з копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2023 року приблизно о 17 год 30 хв ОСОБА_2 знаходячись в під`їзді №2 будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , умисно нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_1 , вид та тяжкість яких встановлюється. Вищевказані дані було внесено до ЄРДР 09.09.2023 року (а.с.99).

Відповідно до копії талону-повідомлення єдиного обліку №7045 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, заяву ОСОБА_1 зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Лубенського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області за №7045 (а.с.100).

Стаття 47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно частини першої, четвертої та п`ятої статті 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

За змістом частини першої статті 58 ЖК України, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до частини першої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК України).

Відповідно до частини другої, шостої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користування жилим приміщенням, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачка ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у користуванні спірною квартирою, зокрема не надає йому ключів від вхідних дверей квартири та під`їзду, у зв`язку з чим позивач не має доступу до спірної квартири.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 2005 року по теперішній час.

Також із матеріалів справи вбачається, що згідно з копією довідки «Про результати розгляду звернень, зареєстрованих до ІТС ІПНП (ЄО) №740», виданої ДОП СДОП ВП Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області В.Колісніченком, де розглянуто матеріали звернення ОСОБА_1 від 27.01.2023 року та встановлено, що в ході проведеної перевірки факт недопущення ОСОБА_1 , до квартири 27.01.2023 року за адресою АДРЕСА_1 в якій він зареєстрований знайшов своє підтвердження, але в діях заявника та його колишньої дружини ОСОБА_2 вбачаються цивільно-правові відносини, які вирішуються у судовому порядку. На підставі ЗУ «Про звернення громадян» розгляд звернення припинено.

Окрім того, комісією в складі голови будинкового комітету ОСОБА_11 та членів комісії ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було складено акт від 19.02.2023 про те, що ОСОБА_1 не зміг зайти до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на даний час там не проживає так як з його слів у нього немає ключів від квартири і йому ніхто не відчиняє двері.

Також з приводу чинення ОСОБА_1 перешкод відповідачкою у користуванні вказаною квартирою у судовому засіданні були дані свідчення свідком ОСОБА_11 , яка підтвердила факт звернення ОСОБА_1 до неї, як до голови будинкового комітету з приводу засвідчення того, що він дійсно приходив до квартири, але його не впустили в вихідний день. Свідок підтвердила, що ОСОБА_1 приходив до квартири неодноразово, але його ніхто не впустив.

Так, звернення позивача до органів поліції та до голови будинкового комітету щодо порушення його житлових прав підтверджують факт реагування позивача на порушення його прав.

Суд не приймає до уваги наданий ОСОБА_1 в судовому засіданні 13.10.2023 року лист, який адресований ОСОБА_2 на підтвердження його звернення до неї 24.11.2022 року щодо повернення йому ключів від спірної квартири (а.с.105), оскільки даний лист не містить адреси адресата, та отримання чи передачі належним чином адресату ОСОБА_2 даного листа.

Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

З врахуванням того, що позивач іншого житла не має, має право на користування квартирою АДРЕСА_2 , до якої він не втратив інтерес, а відповідачка чинить йому перешкоди у цьому, тому його вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користуватися жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 , підлягають до задоволення.

Доходячи вказаного висновку суд враховує, що ОСОБА_1 відповідно до положень ст. 9, 64, 65 ЖК України має право на користування вище вказаною квартирою, а відповідачка всупереч положенням ч.2 ст. 13 ЦК України чинить йому перешкоди в цьому, тому наявне право позивача підлягає судовому захисту згідно до ст. 396 ЦК України.

Доводи відповідачки про те, що між сторонами відсутній спір з приводу користування спірною квартирою, а вона не створює перешкод у користуванні житлом, спростовуються дослідженими судом доказами.

Окрім зазначеного, ОСОБА_2 звертаючись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, свідчить про зацікавленість ОСОБА_2 у позбавленні ОСОБА_1 права на користування квартирою.

Слід зазначити, що спір з приводу користування спірною квартирою виник між колишнім подружжям, а тому позивачем правомірно заявлено позовні вимоги саме до ОСОБА_2 , як до належної сторони у цьому спорі.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 755/16152/16-ц (провадження № 61-11414св19) зазначив, що наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Зазначене правило ст. 107 ЖК Української РСР передбачає втрату членом сім`ї наймача права користування цим житловим приміщенням у разі його вибуття на постійне проживання в інше житлове приміщення.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_2 , посилаючись на те, що відповідач вибув на інше постійне місце проживання, а саме до своєї матері у вересні 2022 року та просила визнати відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням відповідно до ст. 107 ЖК України.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт вибуття відповідача (відповідачів) на постійне місце проживання в інше жиле приміщення відповідно до ст. 107 ЖК України.

При цьому, слід ураховувати, що доказуванню у цьому разі підлягають обставини, які свідчать про обрання особою іншого постійного місця проживання.

На підтвердження вибуття особи до іншого постійного місця проживання, як вказувалося, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Як установлено судом відповідач як член сім`ї позивача зареєстрований у спірній квартирі з 2005 року по теперішній час, однак в ній не проживає з жовтня 2022 року з причин чинення перешкод в користуванні квартирою з боку позивача.

Позивачем на підтвердження вибуття відповідача не надано суду жодних фактичних даних, які свідчать про обрання відповідачем іншого постійного місця проживання, таких як повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні ініціюючи судові процеси у відповідача за зустрічним позовом наявний інтерес до житла.

Тобто матеріалами справи не підтверджено вибуття відповідача на постійне місце проживання в інше жиле приміщення відповідно до ст. 107 ЖК України.

З огляду на викладене зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу) первісного позивача необхідно покласти на позивача.

При цьому суд виходить з того, що наданий суду розрахунок витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та враховуючи принцип розумності, співмірності та з урахуванням тривалості розгляду справи стягненню підлягають на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп витрат на правничу допомогу з ОСОБА_2 .

Керуючись ст.4, 10, 12-13, 76-80, 81, 133, 141, 158, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. 9,64, 65 ЖК України, ст.13, 15, 396 ЦК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користування жилим приміщенням задовільнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні права користуватися жилим приміщенням, а саме квартирою за адресою АДРЕСА_1 та надати останньому ключі від вказаної квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судові витрати в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп понесених позивачем при зверненні до суду.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп витрат на правничу допомогу.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складений 11 грудня 2023 року.

Суддя Я.В. Просіна