Справа № 147/1339/22
Провадження № 6/147/27/23
У Х В А Л А

іменем України

07 грудня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Борейко О. Г.,

із секретарем Прокопенко В. М.,

під час розгляду подання головного державного виконавця Тростянецького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Репенка Олександра Сергійовича, стягувач Вінницький обласний центр зайнятості, боржник ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в :

Головний державний виконавець Тростянецького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Репенко О. С. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Подане подання державний виконавець мотивує тим, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження №72372687 з примусового виконання виконавчого листа №147/1339/22 від 07 квітня 2023 року, виданого Тростянецьким районним судом у Вінницькій області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Вінницького обласного центру зайнятості 19407,58 грн боргу. Виконавче провадження за вказаним виконавчим документом відкрито 27.07.2023 та надано боржнику строк для добровільного виконання даного рішення. Боржник не виконує виконавчий документ. При примусовому виконанню виконавчого документа державним виконавцем не виявлено майна на яке можна звернути стягнення. У разі виїзду боржника за межі України виконання рішення може стати неможливим. На підставі наведених обставин, з метою забезпечення виконання рішення на користь стягувача, на думку державного виконавця необхідно тимчасово обмежити боржника у праві виїзду з України.

Державний виконавець подання просив розглядати у його відсутність.

Від представника Вінницького обласного центру зайнятості надійшла заява про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи. Висловилась, що подання державного виконавця щодо заборони виїзду за кордон ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце розгляду подання повідомлялася у порядку встановленому ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 4 листопада 1950 року права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 цього Закону встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

З аналізу наведеної норми процесуального законодавства випливає, що для застосування такого суворого заходу забезпечення виконавчого провадження необхідна наявність сукупності таких передумов, як: наявність невиконаного зобов`язання і обґрунтовані підстави вважати, що боржник ухилятиметься від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань шляхом виїзду за межі держави; застосування ж такого заходу не повинно бути свавільним.

Відповідно до ч.6 ст.441 ЦПК України суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Згідно з відомостями матеріалів справи боржник зареєстрована по АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У справі «Гочев проти Болгарії», рішення від 26 листопада 2009 (заява№34383/03), ЄСПЛ підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, у параграфі 49 суд зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії», (Napijalo v Croatia), скарга № 66485/01,§§ 78-82).

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-які обставин.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначення випадків тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлення порядку розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Статтею 6 зазначеного Закону України встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Дослідивши письмові матеріали справи та матеріали подання, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що на виконанні у головного державного виконавця Тростянецького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження №72372687 з примусового виконання виконавчого листа №147/1339/22 від 07 квітня 2023 року, виданого Тростянецьким районним судом у Вінницькій області про стягнення з ОСОБА_1 на користь Вінницького обласного центру зайнятості 19407,58 грн боргу. Виконавче провадження за вказаним виконавчим документом відкрито 27.07.2023 та надано боржнику строк для добровільного виконання даного рішення.

У поданні зазначено, що боржник рішення суду не виконує.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Разом з тим, державним виконавцем не надано доказів того, що боржник ОСОБА_1 отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження, виклики державного виконавця та інші документи.

Таким чином, в матеріалах подання відсутні докази відсутності відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також доказів, які б підтверджували вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника та його обізнаності щодо зазначеного виконавчого провадження, що є обов`язком державного виконавця. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», а також відомості щодо направлення державним виконавцем запитів щодо місця проживання боржника.

В матеріалах справи наявні відомості лише про те, що державним виконавцем було 02.11.2023 здійснено вихід за адресою боржника, при цьому не надано доказів такого виходу за адресою реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_1 .

Так, згідно із даного акта державного виконавця від 02.11.2023 вбачається, що боржник ОСОБА_1 за адресою проживання АДРЕСА_1 , відсутня, однак зазначений акт складений і підписаний лише головним державним виконавцем Репенком О. С.

Натомість приписами пункту 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5передбачено, що акт це документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка "від підпису відмовився" проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Разом з тим, суд зазначає, що до подання не надано доказів, що державним виконавцем спрямовувались запити до Державної прикордонної служби України запити щодо перетину боржником державного кордону України, до Державної міграційної служби чи боржник документована паспортом для виїзду за кордон.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», яке вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №3857-ХІІта у п.18 ч.3ст.11 Закону №606-ХІV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Суд вважає, що відповідне подання державного виконавця є передчасними та доходить висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Зважаючи на викладене суд вважає, що в задоволенні подання головного державного виконавця Репенка О. С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 варто відмовити.

Відповідно до ч. 8 ст. 441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 260, 354, 438, 441 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволені подання головного державного виконавця Тростянецького відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Репенка Олександра Сергійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О. Г. Борейко