Провадження № 2/161/4086/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

27.09.2023 року позивачка ОСОБА_4 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 01.10.2006 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, за час якого у них народилося двоє спільних дітей сини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружні відносини з чоловіком не склалися, у зв`язку з чим нею подано до суду позов про розірвання шлюбу. На даний час у неї виник спір із ОСОБА_2 з приводу неналежного виконання останнім свого обов`язку по утриманню дітей. Зокрема, останній не надає коштів у достатньому розмірі для забезпечення потреб синів. Вказує, що вона є особою ІІІ групи, у зв`язку з чим отримує пенсію в розмірі 2760 грн. Крім того вона працює у ФОП ОСОБА_7 з неповним робочим часом, де отримує мінімальну заробітну плату. Даних коштів їй не достатньо для утримання двох дітей. Середньомісячні витрати на сина ОСОБА_8 складають 8500 грн., а на сина ОСОБА_9 7000 грн. Відповідач є здоровим та працездатним, працює неофіційно будівельником та отримує значну заробітну плату, однак розмір такої їй невідомий. Враховуючи викладене, просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4250 грн. щомісячно та малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для кожного дітей та до досягнення ними повноліття.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у позовній заяві, просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що він дійсно працює неофіційно на будівництві, де розмір його середньомісячного заробітку складає 16000-18000 грн. Він є цілком працездатним, проте перебуває на обліку у Центрі терапії залежностей. На його утриманні перебуває непрацездатний батько, який є особою з інвалідністю ІІ групи. Інших дітей на його утриманні немає. Зазначив, що він погоджується сплачувати аліменти у визначені позивачкою спосіб та розмірі, а тому заявлені вимоги визнає.

Представник відповідача підтримала позицію свого довірителя, щодо задоволення позову не заперечувала.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 01.10.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 було зареєстровано шлюб. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 5).

За час шлюбу в сторін народилося двоє спільних дітей сини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про дану обставину свідчать відповідні свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с. 7, 8).

Судом також встановлено, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває цивільна справа № 161/16563/23 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Згідно відомостей з ЄДРСР, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.11.2023 року вищевказану позовну заяву ОСОБА_4 було задоволено та дане судове рішення 04.12.2023 року набрало законної сили.

На даний час, сторони проживають окремо, спільні діти сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом зі своєю матір`ю позивачкою ОСОБА_4 . Дана обставина відповідачем не заперечується.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо порядку участі відповідача в матеріальному утриманні їх спільної неповнолітньої дитини, тобто між ними існує спір з цього питання.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є здоровим, працездатним, будь-яких інших осіб на утриманні не має, останній працює на будівництві не офіційно та отримує середньомісячну заробітну плату, розмір якої становить близько 16000-18000 грн.

Жодних доказів перебування відповідача на обліку у лікарів не надано.

Крім того, не заслуговує на увагу й та обставина, що на утриманні відповідача перебує непрацездатний батько, який є особою з інвалідністю ІІ групи, оскільки сам факт встановлення йому інвалідності жодним чином не свідчить про його незадовільний майновий стан.

При цьому, будь-які докази, які підтверджували повідомлену ОСОБА_2 обставину (факт утримання батька) стороною відповідача в ході розгляду справи не надано.

Позивач ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІІ групи (а.с. 9), у зв`язку з чим отримує пенсію в розмірі 2760 грн. на місяць (а.с. 11). Остання працевлаштована у ФОП ОСОБА_7 на посаді продавця консультанта з неповним робочим часом на 0,5 ставки (а.с. 10).

Неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здорові, на обліку в лікарів не перебувають та самостійних доходів не мають.

Доказів іншого сторонами в ході розгляду справи суду не надано.

Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання.

Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4250 грн. щомісячно та малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3500 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для кожного дітей та до досягнення ними повноліття.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим, а також таким, що відповідає звичайним потребам малолітньої дитини.

Також, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, суд приймає до уваги визнання стороною відповідача позову та вважає, що таке не зачіпає будь-яких прав та законних інтересів третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З даною позовною заявою позивач ОСОБА_4 звернулася до суду 27.09.2023 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

На підставі ст.ст. 180, 181, 184 СК України, керуючись ст.ст. 10, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 352, 354, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей:

- сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 4250 (чотири тисячі двісті п`ятьдесят) грн., але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 27.09.2023 року та до досягнення дитиною повноліття;

- сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3500 (три тисячі п`ятьсот) грн., але не менше між 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 27.09.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей у межах суми платежу за один місяць допустити до обов`язкового негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складений 08 грудня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська