Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1674/21
Провадження № 2-ві/382/2/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Нарольського М. М., за участю секретаря Мельницької Б. О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про відвід судді Кисіль Олесі Анатоліївні у справі № 382/1674/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення відомостей з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Яготинського районного суду Київської області Кисіль Олесі Анатоліївни перебуває цивільна справа № 382/1674/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення відомостей з актового запису про народження дитини.

Позивач подав заяву про відвід судді Кисіль О. А.

Ухвалою від 13.01.2023 року заяву про відвід судді разом з даною ухвалою судді передано до канцелярії Яготинського районного суду Київської області на автоматизований розподіл для визначення іншого судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України, який вирішить питання про відвід судді. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями заява про відвід передана до провадження судді Нарольського М. М.

Із заяви позивача та ухвали судді Кисіль О. А. від 13.01.2023 року вбачається, що подана заява про відвід мотивована наступним.

«Відповідно до статті 39 ЦПК України відвід повинен бути мотивованим, заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Частиною першою статті 40 ЦПК України встановлено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Частиною сьомою статті 40 ЦПК України встановлено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Згідно ч.2,3 ст. 40 ЦПКУ питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Отже, нормами ЦПК України передбачено наявність процесуального права у сторін заявити відвід судді на стадії позовного провадження (Глава 3 ЦПК України).

Таким правом у цій справі я й скористався, подавши 22 грудня 2022 року, 29 грудня 2022 року, 05 січня 2023 року через підсистему »Електронний суд» заяву про відвід судді Кисіль О.А.

Як убачається з ухвали від 30 листопада 2022 року у справі 382/1674/21 призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в Яготинському районному суді Київської області, за адресою: м. Яготин по вул..Незалежності - 67 Київської області о 09 годині 00 хвилин 06 лютого 2023 року.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 11 січня 2023 року зупинено провадження у цій справі до вирішення питання про відвід.

Обґрунтовуючи правомірність зупинення провадження у справі, суддя Яготинського районного суду Київської області Кисіль О.А. зазначила, що згідно з пунктом 7 статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку надходження заяви про відвід.

Відповідно до пункту 11 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 7 частини першої статті 252 ЦПК України до вирішення питання про відвід.

Враховуючи викладене, перевіривши матеріали даної цивільної справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених відводів, оскільки заявник ґрунтує свої висновки на припущеннях та формальних міркуваннях, що не може бути законно підставою для відводу судді, а також те, що зазначені обставини в заявах про відвід судді Кисіль О.А. є надуманими, а незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думк судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу, тому з огляду на вище викладене, заяви про відвід головуючого судді задоволенню не підлягають.

Однак, такої підстави зупинення, як зупинення провадження у справі у випадку надходження заяви про відвід цивільний процесуальний кодекс не містить.

Так, згідно зі ст. 251 ЦПК суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: 1) смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво; 2) перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції; 3) призначення або заміни законного представника у випадках, передбачених статтею 63 цього Кодексу; 4) надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення; 5) прийняття рішення про врегулювання спору за участю судді; 6) об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ст. 252 ЦПК суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: 1) перебування учасника справи на альтернативній (невійськовій) службі не за місцем проживання або на строковій військовій службі; 2) захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що виключає можливість явки до суду протягом тривалого часу; 3) перебування учасника справи у довгостроковому службовому відрядженні; 4) розшуку відповідача в разі неможливості розгляду справи за його відсутності; 5) призначення судом експертизи; 6) направлення судового доручення щодо збирання доказів у порядку, встановленому статтею 87 цього Кодексу; 8) звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги, вручення виклику до суду чи інших документів до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави; 9) прийняття ухвали про тимчасове вилучення доказів державним виконавцем для дослідження судом; 10) перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Суд не зупиняє провадження у випадках, встановлених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, якщо відсутня сторона веде справу через свого представника.

З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Отже, процесуальним законом не передбачено зупинення провадження у справі у випадку надходження заяви про відвід.

Відтак, убачається, що суддя Кисіль О.А. чомусь мало приділяє уваги питанню щодо підстав зупинення провадження у цивільній справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначає, що кожному гарантується право на справедливий суд, але чи можна реалізувати положення цієї статті, якщо суддя Кисіль О.А. навіть не знає процесуальне законодавство, зокрема безпідставно зупиняючи провадження у справі. Адже, провадження у справі не підлягає зупиненню, оскільки п. 7 ч. 1 ст. 252 ЦПК України виключено на підставі Закону № 460- IX від 15.01.2020.

Мої три заяви про відвід судді Кисіль О.А. у цій справі від 22 грудня 2022 року, 29 грудня 2022 року, 05 січня 2023 року були розглянуті суддею Кисіль О.А. тільки 11 січня 2023 року шляхом постановлення ухвали суду від 11 січня 2023 року.

Так отримавши заяву про відвід судді у цій справі від 22 грудня 2022 року, 29 грудня 2022 року, 05 січня 2023 року суддя Кисіль О.А. зобов`язана була невідкладно вирішити питання про відвід судді Кисіль О.А. та за результатами вирішення заяви про відвід постановити ухвалу окремо на кожну мою заяву про відвід судді Кисіль О.А.

Відтак, суддя Кисіль О.А. грубо допустила порушення порядку, передбаченого частиною третьою, сьомою статті 40 ЦПК України, зокрема щодо невирішення питання про відвід судді Кисіль О.А. у передбачений законом строк та за результатами вирішення заяви про відвід постановити ухвалу, та в випадку, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, про передачу заяви на автоматизований розподіл для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу, у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Знову і знову наголошую, що суддя Кисіль О.А. навмисно не розглянула клопотання експерта від 03.08.2022 року щодо уточнення питань, визначених ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 01 червня 2022 року.

03.08.2022 року експерт Державного науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України Світлана Алексієнко надіслала на адресу Яготинського районного суду судді Яготинського районного суду Кисіль О.А. клопотання, в якому згідно зі статтею 72 Цивільного процесуального кодексу України заявила клопотання про таке: 1.Прошу Вас змінити назву призначеної експертизи на судову молекулярно генетичну, згідно з Положенням.

Прошу винести питання ухвали суду в наступній редакції:

Документ сформований в системі 2.«Чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічною матір`ю якої є ОСОБА_2 ?». 3.Прошу забезпечити явку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , разом для відбору зразків букального епітелію до ДНДЕКЦ MBC за адресою: вул. Велика Кільцева, 4, м. Киев, 07.09.2022 з 09:00 до 12:00 години. При собі необхідно мати паспорти, свідоцтво про народження дитини, реєстраційний номер облікової картки платника податків(РНОКПП) та кошти для оплати послуги. У разі незадоволення клопотання експерта в частині 1 у 45-денний термін буде проведено судову молекулярно-генетичну експертизу.

У разі незадоволення клопотання експерта в частині 2 та 3 у 45-денний термін буде складено повідомлення про неможливість проведення експертизи.

За результатами розгляду поданого клопотання експерта Державного науково дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Світлани Алексієнко від 03.08.2022 року суддя Кисіль О.А. не задовольнила подане клопотання експерта або відмовила у його задоволені про що зобов`язана постановити ухвалу, в якій вирішити поставленні питання експерта.

В ухвалі суду від 11 січня 2023 року суддя Кисіль О.А. зазначила, що «враховуючи, що позивачем подана заява про розгляд даного клопотання у його відсутність, а також відповідні листи неодноразово направлялись позивачу щодо вказаного клопотання експерта, а також враховуючи, що позивач є користувачем електронного суду по даній справі та йому відомо про клопотання експерта, проте не виконав зазначене експертом в клопотанні, оскільки саме позивач заявляв клопотання про призначення експертизи та зазначав її назву та визначав сам запитання, яке слід поставити експерту, як і несе зобов`язання щодо оплати даної експертизи.»

Це просто не налазить на голову, шановна суддя Кисіль О.А. Ви хоч розумієте, що Ви пишете, яке не виконання мною клопотання експерта, яка не оплата послуг експертизи, якщо Ви навмисно не розглянули клопотання експерта про уточнення формулювання питань, які потребують з`ясування.

Це суд чи ми в дитячому садочку?!

Відповідно до ч. 4,5 ст.103 ЦПКУ, питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну.

Відповідно до ч. 4 ст.104 ЦПКУ, у разі необхідності суд може заслухати експерта щодо формулювання питання, яке потребує з`ясування, та за його клопотанням дати відповідні роз`яснення щодо поставлених питань. Суд повідомляє учасників справи про вчинення зазначених дій, проте їх неявка не перешкоджає вчиненню цих дій.

Відповідно до ч. 6 ст.104 ЦПКУ, у разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення призначений судом експерт невідкладно подає суду клопотання щодо його уточнення або повідомляє суд про неможливість проведення ним експертизи за поставленими питаннями.

Як роз`яснено в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», проведення експертизи в суді повинно здійснюватися з додержанням правил, передбачених положеннями ЦПК України. При цьому суд виконує такі дії: з`ясовує обставини, що мають значення для дачі експертного висновку; пропонує учасникам судового розгляду письмово подати питання, які вони бажають порушити перед експертами; оголошує ці питання, а також питання, запропоновані судом; заслуховує думки учасників судового розгляду з приводу поданих питань; у нарадчій кімнаті обмірковує всі питання, виключає ті з них, що виходять за межі компетенції експерта або не стосуються предмета доказування, формулює питання, які він порушує перед експертом з власної ініціативи, остаточно визначає коло питань, що виносяться на вирішення експертизи, і виносить ухвалу (постанову) про її призначення; оголошує в судовому засіданні ухвалу (постанову) про призначення експертизи вручає її експертові тощо.

Таким чином, з огляду на положення ч. 4,6 ст. 104 ЦПК України Ви мали були обов`язково уточнити запитання, поставлені на розгляд судового експерта ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 01 червня 2022 року шляхом постановлення ухвали.

Більше того, Ви мали були запропонувати сторонам в ухвалі від 17 серпня 2022 року про відновлення провадження по даній справі для розгляду клопотання експерта подати уточнюючі запитання, які мають бути роз`яснені судовим експертом. Такої пропозиції в ухвалі суду від 17 серпня 2022 року Ви не надали, а також відповідно до ухвали суду від 17 серпня 2022 року про відновлення провадження по даній справі для розгляду клопотання експерта Державного науково-дослідного експертно криміналістичного центру МВС України Світлани Алексієнко від 03.08.2022 року мені було направлено тільки повістка про виклик на вказаний час із копією даної ухвали.

Свідчить про те, що суддя Кисіль О.А. робить все можливе для того, щоб відмовити йому у задоволені позову. Вказане свідчить про вибірковість правосуддя та завідоме надання одній зі сторін процесу переваги перед іншою. Суддя Кисіль О.А. представник судової гілки влади показала, що може відкрито ігнорувати закони України, кричуща зневага до правосуддя.

Викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Кисіль О.А. під час проведення судового розгляду та вирішення даної справи.

Свідчить про те, що суддя Кисіль прямо заінтересована у результаті розгляду справи.

Свідчить про повну втрату довіри до суду, правосвідомості, віри у справедливість, порядність правосуддя, державність України.

У п. 1 ст. 6 Конвенції про захист права людини і основоположних свобод 1950 р., задекларовано, що кожен у вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом.

Пунктом 1.5 Європейської хартії про закон «Про статус суддів» (Лісабон, 10 липня 1998 року) встановлено, що суддя зобов`язаний підтримувати високий рівень компетентності, необхідний для вирішення справ у кожному конкретному випадку, оскільки від рішення судді залежать гарантії та права особи.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень вказано, що розгляд справи в судовому засіданні повинен відповідати всім вимогам Конвенції, що гарантуватиме сторонам та суспільству дотримання мінімальних стандартів належним чином побудованого й справедливого судового процесу. Належний хід розгляду справи в судовому засіданні безпосередньо впливатиме на розуміння й сприйняття сторонами та суспільством ухваленого остаточного рішення. Це також повинно забезпечити суддю всіма елементами, необхідними для належної оцінки справи. Отже, належний розгляд справи в суді вирішальним чином позначається на якості судового рішення (пункт 29 Висновку).

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й у всіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

Європейський суд з прав людини у рішеннях неодноразово наголошував, що «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26 жовтня 1984 року, пункт 26, рішення у справі «Білуха проти України» від 9 листопада 2006 року, пункт 53).

Вказані норми кореспондуються зі статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 7 вказаного Закону кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Частиною сьомою статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, встановлено обов`язок судді справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Як наголошено у пункті 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», судді повинні усвідомлювати особисту відповідальність за розгляд справ у встановлені законом строки, за якість розгляду справ, не допускати фактів зволікання, вживати усіх необхідних заходів з метою неухильного дотримання процесуальних строків.

У Кодексі суддівської етики, затвердженому ХІ з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, закріплено, що суддя повинен бути прикладом неухильного додержання вимог закону і принципу верховенства права, присяги судді, а також дотримання високих стандартів поведінки з метою зміцнення довіри громадян у чесність, незалежність, неупередженість та справедливість суду.

Отже, особливості посади професійного судді полягають в уособленні державної влади шляхом здійснення правосуддя на засадах верховенства права, законності та справедливості, а статус судді передбачає найвищий рівень правової свідомості та професійної відповідальності перед суспільством.

Належне здійснення правосуддя є обов`язком кожного судді. Обов`язок судді сумлінно виконувати покладені на нього обов`язки регламентований відповідними процесуальними законами і передбачає, зокрема, дотримання суддею порядку і строків розгляду судових справ, виготовлення судових рішень у строки, передбачені чинним законодавством, забезпечення можливості реалізації учасниками судового процесу своїх процесуальних прав, у тому числі щодо участі в судових засіданнях та доступу до судових рішень у встановленому законом порядку.

Зазначені обов`язки судді є професійними стандартами, що формують ту модель поведінки, яку суддя повинен ставити собі за взірець і якої повинен дотримуватися.

До основних універсальних міжнародних стандартів діяльності суддів належать: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені ООН у 1985 р.; Європейський статут судді від 20 березня 1993 р.; Європейська хартія про Закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 р., Загальна (універсальна) хартія судді, схвалена Міжнародною асоціацією суддів 17 листопада 1999 р.; Висновок № 3 Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи від 19 листопада 2002 р. щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності; Бангалорські принципи поведінки суддів, схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та соціальної ради ООН від 27 липня 2006 р.; численні висновки Консультативної ради європейських суддів та інші міжнародні документи.

Ці міжнародні акти містять численні норми, що визначають роль суддів при вчиненні правосуддя. Саме правосуддя є найважливішою гарантією захисту принципів верховенства права та прав і свобод людини.

Так, суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді. (Постанова Пленуму Верховного Суду України N 8 від 13.06.2017 року "Про незалежність судової влади").

Незалежність судів є прерогативою (привілеєм), що надається не на користь власних інтересів суддів, а на користь забезпечення верховенства закону та в інтересах тих осіб, що покладають надію на правосуддя. (висновок No 1 (2001) КРЄС для Комітету Міністрів Ради Європи "Про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів") .

Незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів… Так, при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від любих зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що можуть впливати на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватись довірою не тільки з боку сторін в конкретному розгляді, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.(Висновок No1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи "Про стандарти незалежності судових органів незмінності суддів") .

Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. (Коментар до Кодексу суддівської етики).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У справі "Газета Україна-Центр проти України" (заява № 16695/04, пункт 28) Європейський суд з прав людини зазначив, що "відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності". Схожих підходів Суд також дотримувався, зокрема, у справах Vaneyev v. Russia (заява № 78168/13), Љkrlj v. Croatia (заява № 32953/13), Cosmos Maritime Trading And Shipping Agency v Ukraine (заява № 53427/09) та Ghulyan v. Armenia (заява № 35443/13).

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року №2006/23, суддя заявляє самовідвід з розгляду справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З врахуванням обґрунтованості моєї заяви про відвід судді Кисіль О.А. з підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, з метою забезпечення права сторін на справедливий суд, уникнення сумніву щодо об`єктивності та неупередженості судді під час проведення судового розгляду та вирішення даної справи, збереження та підвищення авторитету судової системи України, розгляду справи саме на засадах довіри до суду можливо прийти до переконання, що заява про відвід підлягає до задоволення. »

Вивчивши заяву про відвід судді, суд дійшов висновку, що заява про відвід судді не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Статтею 40 ЦПК України визначено порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно із ч. 7 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Важливу роль у розробці критеріїв неупередженості (тобто безсторонності), як складової права на справедливий судовий розгляд відіграє практика Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у контексті якої повинна формуватися національна судова практика.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відноситься до сфери цивільного судочинства. При цьому ключовими її положеннями є право кожного при визначенні його цивільних прав та обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним та безстороннім судом, створеним на підставі закону. Виходячи з наявної практики ЄСПЛ, можна констатувати, що він в цілому визначив концептуальні підходи до тлумачення ст. 6 ЄКПЛ, представивши не лише змістовні характеристики неупередженості, але й її суб`єктивні та об`єктивні компоненти.

Так, у справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, її відсутність або, навпаки, наявність може бути перевірено різноманітними способами. У даному контексті, на думку ЄСПЛ, можна провести розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання даного судді у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що ЄСПЛ потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об`єктивної неупередженості у справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві» повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

Крім наведених об`єктивними обставинами, що можуть свідчити про упередженість суду, у практиці ЄСПЛ визнавались такі: члени суду, що мали розглядати справу, вже брали участь у ній у іншій процесуальній ролі, наприклад, прокурор, адвокат, суддя у суді нижчої інстанції тощо ("П`єрсак проти Бельгії"); суддя, що бере участь у справі про оспорювання законодавчих нормативних актів раніше висловлювався з цього приводу як консультант ("Прокол проти Люксембургу "); наявність дискреційних повноважень у одного з суддів, що розглядають справу у колегіальному складі ("Дактарас проти Литви"); участь судді у прийнятті законодавчих або підзаконних нормативних актів, на основі яких потім виноситься судове рішення ("Макгоннелл проти Сполученого Королівства") тощо. Так, у справі "Деміколі проти Мальти" було визнано порушення об`єктивного критерію неупередженості суду, адже до складу Палати представників Мальти, яка розглядала справу заявника, входили два члени, що раніше піддавалися критиці у статті заявника, яка мала відношення до справи, а тому фактично мали особисту заінтересованість у справі.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем відвід у справі № 382/1674/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення відомостей з актового запису про народження дитини, не підлягає до задоволення, оскільки не ґрунтується на вимогах ст. 36 ЦПК України, в яких визначено підстави для відводу судді. Крім цього, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За таких обставин із заяви про відвід не вбачається мотивованих підстав для відводу судді та наявності сумнівів у її неупередженості або об`єктивності, а тому суд доходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу та відсутність підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 36, 39, 40, 182, 260, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Кисіль Олесі Анатоліївни у справі № 382/1674/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Яготинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення відомостей з актового запису про народження дитини, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. М. Нарольський