Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 191/2736/22
Провадження №: 2/332/321/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 р. м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Ретинська Ю.І., за участю секретаря судового засідання Божко В.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Косякової З.М., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Рощупкіна С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Косякової Зої Миколаївни до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів та відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.2022 до Заводського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю надійшли матеріали позовної заяви адвоката Косякової З.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів та відшкодування шкоди.

В обґрунтування позову адвокат посилалася на те, що 15 липня 2008 року ОСОБА_3 було видано довіреність на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена приватним нотаріусом Демченко Т.М. за № 1952, щодо представництва інтересів ОСОБА_3 в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях з усіх без винятку питань, що стосуватимуться довірителя. Зазначену довіреність скасовано 27.12.2016 року за заявою ОСОБА_3 .

У вересні 2019 року на адресу ОСОБА_3 надійшла позовна заява ТОВ «Преображенське» про стягнення 143888,60 грн, з якої ОСОБА_3 стало відомо, що 10 серпня 2016 року до ТОВ «Преображенське» від імені ОСОБА_3 звернулась представник позивача за довіреністю Коростельова Н.М. про надання їй орендної плати в рахунок майбутніх платежів, і 15.08.2016 року ТОВ «Преображенське» здійснило виплату ОСОБА_2 - представнику ОСОБА_3 за довіреністю, орендної плати в рахунок майбутніх платежів у розмірі 100 000 грн.

Зазначену суму грошей ОСОБА_3 представник за довіреністю не передала.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.03.2020 з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Преображенське» стягнуто 100 000 грн. та судовий збір в розмірі 1 500,04 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, по справі залучено правонаступника - спадкоємця померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_1 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2021 рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.03.2020 залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 250 грн.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 отримала, але не передала позивачу грошові кошти у розмірі 100 000 грн, для позивача настала цивільно-правова відповідальність перед ТОВ «Преображенське», ці кошти підлягають стягненню з відповідача.

Крім того, внаслідок дій відповідача, яка отримала від ТОВ «Преображенське» грошові кошти для спадкодавця ОСОБА_3 і безпідставно ними заволоділа, позивачу, як правонаступнику померлого ОСОБА_3 , завдано матеріальну шкоду у вигляді покладання на нього обов`язку відшкодувати судові витрати на користь ТОВ «Преображенське» в сумі 1 500,04 грн та 2 250, 00 грн. Крім того, в результаті примусового виконання рішення суду з позивача стягнуто витрати виконавчого провадження в сумі 535,10 грн та виконавчий збір в сумі 10 375,00 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь безпідставно отримані кошти в сумі 100 000 грн, матеріальну шкоду в сумі - 14660,14 грн. та судові витрати.

18.04.2023 представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Рощупкін М.В. подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав в повному обсязі. Зазначив, що сплата позивачем коштів у сумі 14 660,14 грн, які він вважає шкодою, виникла не з вини Відповідача, а внаслідок дій ОСОБА_3 і його спадкоємця - позивача.

Щодо стягнення грошових коштів у сумі 100 000 грн представник відповідача зазначив, що саме на позивача законом покладено обов`язок доведення факту не передання відповідачем ОСОБА_3 грошових коштів у сумі 100 000,00 грн. Зауважив, що згідно з п. 3 частини 1 статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителю все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Однак, позивач, хоч і є правонаступником ОСОБА_3 , однак не є особою, яка видавала Довіреність на ім`я Відповідача і яка, до переходу прав та обов`язків до Позивача, мала право вимагати передання отриманих за цією Довіреністю грошових коштів. З цього випливає, що позивач, який не був довірителем (не видавав і не скасовував Довіреність) не може бути достеменно обізнаним про хід виконання Відповідачем Довіреності, у тому числі про виконання останнім його обов`язку передати ОСОБА_3 (довірителеві) все одержане у зв`язку з її виконанням. Будь-які докази, які б свідчили про те, що Відповідач не передавав ОСОБА_3 грошові кошти, а останній звертався до Відповідача про їх передання, матеріали справи не містять.

Крім того, просив застосувати строк позовної давності, оскільки вважає, що ОСОБА_3 у ході розгляду Оріхівським районним судом Запорізької області №323/1550/17 (з дати звернення до суду 16.06.2017) і до дати прийняття ним рішення (02.03.2018) міг довідатися про отримання 15.08.2016 від його імені Відповідачем грошових коштів у сумі 100 000,00 грн. від ТОВ «Преображенське» і, відповідно, звернутися до Відповідача про передання йому, отриманих за Довіреністю грошових коштів. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 27.12.2022 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено для розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Косякова З.М. позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Рощупкін С.В. просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві. Також просив застосувавши строк позовної давності.

Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

15 липня 2008 року ОСОБА_3 було видано довіреність на ім`я ОСОБА_2 , яка посвідчена приватним нотаріусом Демченко Т.М. за №1952, щодо представництва інтересів ОСОБА_3 в усіх державних, громадських, господарських та інших органах і організаціях з усіх без винятку питань, що стосуватимуться довірителя ( а.с. 5).

15 серпня 2016 року ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_3 15 липня 2008 року №1952, отримала від ТОВ «Преображенське» орендну плату за договором оренди №4594546 від 07.02.2014 року у розмірі 100 000 грн, що підтверджується копією видаткового касового ордеру №19481 від 15.08.2016 року (а.с.7).

27 грудня 2016 року ОСОБА_3 скасував довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області Демченко Т.М. за реєстровим № 1952 від 15 липня 2008 року. Про скасування даної довіреності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було повідомлено письмово листом (а.с.6).

Постановою Запорізького апеляційного суду ЄУН №323/2487/19 від 23.12.2021 рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.03.2020 залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги. Так, рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.03.2020 у справі за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю «Преображенське» до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Преображенське» стягнуто 100 000,00 грн. та судовий збір ( а.с. 8-12).

Крім того, постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2021 у справі ЄУН №323/2487/19 встановлено наступні обставини справи, які відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню: «Довіреність, яка була видана ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчена приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області за реєстровим №1952 від 15 липня 2008 року, була дійсною на час отримання ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , орендної палати (15 серпня 2016 року) та була скасована за заявою ОСОБА_3 лише 27.12.2016 року.

Оскільки 15 серпня 2016 року ТОВ «Преображенське» здійснило виплату орендної плати в рахунок майбутніх періодів у розмірі 100 000,00 грн. ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 , на підставі довіреності № 1952 від 15.07.2008 року, на той час довіреність скасована не була, тому стягнення зазначених коштів з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Преображенське», ґрунтується на вимогах закону».

Згідно з правилами статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомити довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

За змістом зазначеної норми саме на повіреного покладено обов`язок передати довірителеві все одержане за виконаним дорученням при чому негайно.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В ст.15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.2 п.8 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України відповідно до якої зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст.599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 1 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Відповідно до ч. 3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі: скасування довіреності особою, яка її видала.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.249 ЦК України особа, яка видала довіреність, може в будь-який час скасувати довіреність. Особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Відповідно до ч. 1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: 1) повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; 2) після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; 3) негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Відповідно до ч. 3 ст.1007 ЦК України довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення.

Належних і допустимих доказів передачі відповідачем (повіреною) ОСОБА_2 вказаних коштів довірителю ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, право довірителя на отримання від відповідачки, як повіреної орендної плати у розмірі 100 000,00 грн, порушене відповідачкою, оскільки остання, всупереч вимог ст.1006 ЦК України не виконала свого обов`язку негайно передати довірителеві ( ОСОБА_3 ) все одержане у зв`язку з виконанням доручення, а отже, в цій частині вимоги підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначав, що саме на позивача покладено обов`язок довести той факт, що відповідачка не передала ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 100 000,00 грн.

Суд не погоджується з таким твердженнями, зважаючи на наступне.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У даному випадку належним доказом, який би підтвердив передачу грошових коштів є або розписка ОСОБА_3 , або покази свідків, які б підтвердили, що у певний час у певному місці ОСОБА_2 передала грошові кошти у сумі 100 000,00 грн. ОСОБА_3 , натомість не передання грошових коштів не має будь-якого матеріального відображення у виді доказів.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат у виді судового збору в сумі 1 500,04 грн та в сумі 2 250,00 грн, витрат виконавчого провадження в сумі 535,10 грн та 10375,00 грн, є безпідставною, оскільки вказані судові витрати та витрати виконавчого провадження понесені у зв`язку з розглядом справи №323/2487/19 за позовом Товариства з обмеженої відповідальністю «Преображенське» до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, судом першої та апеляційної інстанцій та примусовим виконанням рішення судів, а тому не підлягають компенсації за рахунок відповідачки, виходячи з наступного.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 12.03.2020, яке постановою Запорізького апеляційного суду від 23.12.2021 було залишено без змін - є чинним та підлягає виконанню на всій території України.

Так, однією з основних конституційних засад судочинства, є обов`язковість судового рішення, закріплене п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в порядку відшкодування шкоди, посилався на ст.1166 ЦК України. Аналіз положень ст.1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, що завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

У даному випадку відсутня вина відповідачки ОСОБА_2 .

Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідач вважає, що ОСОБА_3 у ході розгляду Оріхівським районним судом Запорізької області №323/1550/17 (з дати звернення до суду 16.06.2017) і до дати прийняття ним рішення (02.03.2018) міг довідатися про отримання 15.08.2016 від його імені Відповідачем грошових коштів у сумі 100 000,00 грн. від ТОВ «Преображенське» і, відповідно, звернутися до Відповідача про передання йому, отриманих за Довіреністю грошових коштів, а отже останнім днем строку для звернення ОСОБА_3 (або його правонаступника) до суду з позовом є 02.03.2021.

Суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу.

До вимог про стягнення заборгованості застосовується загальна позовна давність.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ст. 262 ЦК України).

Згідно рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.03.2018 у справі ЄУН №323/1550/17 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преображенське», ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним встановлено, що ОСОБА_3 отримав орендну плату в рахунок орендної плати майбутніх періодів на рівні поточного року у сумі 19 665,00 грн, долучивши видатковий касовий ордер та довідку розрахунок (а.с. 79-84).

Так, згідно довідки розрахунку директора ТОВ «Преображенське» Коростельова О.Ю. № 633 від 22 грудня 2017 вбачається, що у 2014 році була виплачена орендна плата в рахунок орендної плати майбутніх періодів на рівні поточного року в сумі 19 665,00 грн. У довідці у графі «Роки» зазначений період з 2014 по 2017 роки. Власник земельної ділянки ОСОБА_3 (а.с. 102).

Про те, що у 2016 році ТОВ «Преображенське» здійснило виплату ОСОБА_2 - представнику ОСОБА_3 за довіреністю, орендної плати в рахунок майбутніх платежів у розмірі 100 000,00 грн, а ні у зазначеній довідці, а ні у рішенні Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.03.2018 року, зазначено не було, отже ОСОБА_3 не знав про цей факт, і не міг дізнатися.

Вимогу від ТОВ «Преображенське» про повернення отриманих за недійсним договором оренди землі грошових коштів, у тому числі коштів, виплачених повіреній ОСОБА_2 15.08.2016 в рахунок майбутніх платежів за 30 років оренди, ОСОБА_3 отримав у серпні 2019 року, коли до нього був пред`явлений відповідний позов.

Судове рішення про стягнення спірних коштів було ухвалено 12 березня 2020 року і набуло чинності у 23.12.2021.

З відповідним позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 20.10.2022, тобто у межах позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 27, 76-83, 133, 136, 141, 223, 247, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Косякової Зої Миколаївни до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів та відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) безпідставно отримані кошти в сумі 100 000,00 (сто тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 999,95 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення виготовлено 04 грудня 2023 року.

Суддя Ю.І. Ретинська