Справа № 199/1099/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

27.10.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Куземі О.Г.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - Управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що сторони у період з 25 квітня 2020 року по 08 березня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ще під час вагітності відповідач залишив позивача, став мешкати окремо, а коли з`являвся, то влаштовував сварки та скандали, ображав позивача при малолітній дитині. Підставою для розірвання шлюбу стало вживання відповідачем наркотичних засобів, відповідач стверджував, що дитина не його, він її утримувати не буде. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст.173-2 ч.1 КУпАП. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року у справі №199/597/21 вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на її утримання та утримання спільної дитини сторін аліменти, однак відповідач аліменти не сплачує, має велику заборгованість. Розпорядженням голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 05 серпня 2021 року №257-р відповідачу встановлено способи участі у вихованні спільної дитини сторін, однак відповідач жодного разу до доньки не приходив, не зустрічався із нею, участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини не приймає. За таких обставин позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо спільної дитини сторін.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою суду до участі у справі залучено в якості третьої особи орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, якого зобов`язано на виконання вимог ст.19 СК України надати суду висновок про доцільність/недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач, її представник позивача позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин, проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву не скористався.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України.

Вислухавши позивача та її представника, допитавши свідків, а також дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони з 25 квітня 2020 року по 08 березня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, якій було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 01 лютого 2022 року по справі №199/9235/21, що набрало законної сили 08 березня 2022 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну малолітню дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб, копією рішення суду, копією свідоцтва про народження.

Зі свого народження і до теперішнього часу спільна дитина сторін зареєстрована та мешкає разом із позивачем у належній останній квартирі, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, копією акту обстеження умов проживання, характеристикою на позивача за місцем проживання.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2021 року по справі №199/597/21, яке набрало законної сили 18 травня 2021 року, вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання вищевказаної спільної дитини сторін в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 січня 2021 року до повноліття дитини. Тим же рішенням суду вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання останньої аліменти в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) до досягнення спільною дитиною сторін трирічного віку, починаючи стягнення з 27 січня 2021 року.

Разом з тим судом також встановлено, що відповідачем вищевказане рішення суду не виконується, аліменти на позивача та спільну дитину сторін жодного разу не сплачувались, внаслідок чого за виконавчими провадженнями НОМЕР_4 та НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчих листів, виданих на зазначене рішення суду, обліковується заборгованість в розмірі 77978,31 гривень за кожним з виконавчих проваджень. Викладені обставини підтверджуються копіями постанов про відкриття виконавчих проваджень, довідками-розрахунками державного виконавця.

Розпорядженням голови адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 05 серпня 2021 року №257-р відповідачу встановлено способи його, як батька, участі у вихованні спільної дитини сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді наступного графіку зустрічей: кожні першу та третю суботу, неділю місяця у період з 10 години 00 хвилин до 12 години 00 хвилин без ночівлі в присутності позивача.

Згідно копій листів Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 грудня 2020 року, ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 11 лютого 2021 року позивач неодноразово зверталась до поліції з приводу негативної, агресивної поведінки відповідача щодо неї, за наслідками чого кримінальні провадження не порушувались, однак із відповідачем проводились бесіди про недопустимість антигромадської поведінки.

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року по справі №199/8555/21, яка набрала законної сили 23 листопада 2021 року, відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Суть інкримінованого і доведеного адміністративного правопорушення полягає в тому, що 21 серпня 2021 року о 10 годині 15 хвилин за адресою м. Дніпро, пров. Крушельницької, 7 відповідач вчинив відносно позивача насильство в сім`ї, тобто умисні дії психологічного характеру, а саме ображав нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є двоюрідною сестрою та подругою позивача відповідно, пояснили, що сторін знають давно та обізнані особисто про їх сімейні стосунки та обставини вихованні дитини. В період вагітності позивача спільною дитиною сторін відповідач ображав позивача, поводився агресивно, а потім майже одразу після народження дитини покинув позивача та дитину, став мешкати окремо. Перші півроку після народження дитини відповідач приїжджав до позивача, а не до дитини, приїжджав пізно вночі та влаштовував скандали та сварки, дитиною не цікавився, не спілкувався із нею, жодного бажання з цього приводу не виявляв, матеріально дитину не утримував, встановленим органом опіки та піклування графіком побачень, участі у вихованні дитини жодного разу не скористався, хоча перешкод йому ніхто не створював і не створює. Після того, як дитині виповнилось півроку, відповідач взагалі зник, ні з позивачем, ні з дитиною не спілкується, бажання брати участь у вихованні та житті дитини не виявляє, матеріально дитину не утримує, не намагається встановити якийсь зв`язок із дитиною.

Обставини спірних правовідносин, встановлені судом під час розгляду справи та якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, підтверджуються також і змістом наявного у справі висновку органу опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради від 18 липня 2023 року, яким визнано за доцільне позбавити відповідача його батьківських прав відносно спільної дитини сторін.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини).

Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини.

Згідно ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст.150 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці.

За змістом ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.141 СК України кожна дитина має право на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.155 СК України батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Нормою ст.164 ч.1 п.2, ч.ч.2-4 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. З цієї підстави мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

За змістом ст.7 СК України, ст.3 Конвенції про прав дитини регулювання сімейних відносин, зокрема судами, має здійснюватися з максимально можливим та першочерговим урахуванням і забезпеченням інтересів дитини.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо своєї дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, батьки, питання про позбавлення батьківських прав яких вирішується судом із вказаної підстави, мають бути повнолітніми. За змістом, характером та значенням як для батька (матері), так і для дитини правових наслідків позбавлення батьківських прав, передбачених ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При цьому за положенням ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, який підлягає застосуванню лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи факти у контексті позбавлення батьківських прав, необхідно також враховувати, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний наведеному вище правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 листопада 2020 року по справі №552/2947/19, від 11 вересня 2020 року по справі №357/12295/18, від 11 вересня 2020 року по справі №371/693/18, від 29 квітня 2020 року по справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року по справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року по справі №638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року по справі №461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року по справі №409/1865/17-ц, від 29 січня 2020 року по справі №756/1967/16-ц. Судова практика щодо застосування положень ст.164 СК України є усталеною. Крім того, схожий підхід до вирішення питання про позбавлення батьківських прав роз`яснено в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц.

Отже, аналізуючи встановлені судом фактичні обставини виховання та утримання спільної дитини сторін з урахуванням на наведені вище правові позиції та висновки, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи знайшли своє повне підтвердження заявлені позивачем підстави для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, а саме триваюче та систематичне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків без поважних причин. Відповідач остаточно перестав належним чином виконувати свої батьківські обов`язки вже тривалий час (майже після народження дитини сторін), що виявилось у фактичному його самоусуненні від виконання своїх батьківських обов`язків у вигляді як матеріального утримання спільної дитини сторін, так і участі в житті дитини, вихованні, забезпеченні її житлом, здобутті повної середньої освіти тощо, що є проявом байдужості відповідача до долі своєї дитини, спільної з позивачем. Про умисний характер такого ухилення явно свідчить його тривалість (декілька років поспіль), небажання відповідача скористатись встановленим органом опіки та піклування графіком побачень із дитиною та участі у її житті, не зважаючи на відсутність перешкод для цього, а також ставлення до розгляду даної справи в суді. Таким чином, відсутність бажання та реальних кроків з боку відповідача, зокрема і в ході розгляду даної цивільної справи, з метою виправлення виниклої ситуації щодо його ставлення до власної дитини, відсутність дій з боку відповідача задля налагодження зв`язку та взаєморозуміння із донькою дозволяють суду дійти безсумнівного висновку, що подальше збереження правового зв`язку між дитиною та її батьком - відповідачем по справі завдасть в майбутньому цій дитині неспівмірно більше негативного впливу, ніж припинення такого правового зв`язку внаслідок позбавлення відповідача батьківських прав.

Відтак, суд, послуговуючись якнайкращими інтересами дитини, які (інтереси) переважають над інтересами її батька - відповідача, підсумовуючи все вищевикладене, вважає за можливе задовольнити даний позов в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 1073,6 гривень, керуючись положеннями ст.ст.133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою при зверненні до суду судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073,6 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3, 27 Конвенцією про права дитини, ст.ст.7, 19, 141, 150, 155, 157, 164, 165, 166, 180-183, 192 СК України, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 142, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ), треті особи - Управління-служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Мануйлівський, 31), орган опіки та піклування в особі адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Мануйлівський, 31), про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) батьківських прав відносно його малолітньої дитини - дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_3 від 19 листопада 2020 року).

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1073,6 гривень.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне заочне рішення суду складено 06 листопада 2023 року.

Суддя А.М. Авраменко