Справа № 467/19/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Кірімововї О.М.

за участю секретаря Розмеріца О.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої нападом собаки,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої нападом собаки.

В обґрунтування позову зазначив, що 03 серпня 2022 року, близько 19:30 год., відповідач допустив вихід за межі свого домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 , собаки небезпечної породи «вівчарка», яка двічі вкусила його за праву ногу, заподіявши тілесних ушкоджень. Постановою Арбузинського районного суду від 17.11.2022 року, яка набрала чинності, ОСОБА_2 визнано винним за ч. 3 ст. 154 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення стягнення.

В результаті заподіяних травм, він перебував на амбулаторному лікуванні з 03.08.2022 року по 21.10.2022 рік у КНП «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня». Відповідно до історії хвороби та призначень медичних препаратів ліків, на лікування від травм ним витрачено 982,80 грн. Йому також було заподіяно моральних страждань через фізичну біль та вимушені зміни у його звичайному способі життя, які позивач оцінив у сумі 10000 грн. Тому просив стягнути із ОСОБА_2 на його користь 982,80 грн. майнової шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03.04.2023 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої нападом собаки, задовольнено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 982 грн. 80 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн.60 коп.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 09.10.2023 року скасовано заочне рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03.04.2023 року та справу призначено до розгляду.

Правом подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив про їх задоволення. Суду пояснив, що 03 серпня 2022 року, близько 19:30 год., він їхав на своєму мопеді по АДРЕСА_1 . В цей час із подвір`я домоволодіння АДРЕСА_1 через відчинену хвіртку вибігла собака відповідача породи «вівчарка», гавкаючи, накинулася на нього та покусала його за праву ногу. ОСОБА_2 навіть не вибачився перед ним. Того ж дня він звернувся до лікарні, де лікарем був поставлений діагноз: "укушена рана правої гомілки", призначені ліки та медикоментозне лікування, на які витрачав кошти, розмір яких становить 982,80 грн. Також позивач звертався з вимогою до відповідача для обстеження собаки, на що отримав відмову в грубій формі. Оскільки собака не була обстежена ветлікарем, не мала документів, він вимушений був робити щеплення. За такого просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 982,80 грн.

Розмір моральної шкоди він оцінює в 10000,00 грн., оскільки зазнав фізичного болю, що він відчуває до теперішнього часу та душевних та психологічних стражданнях, страху, які він зазнав у зв`язку з нападом тварини. Крім того, в результаті даної події, змінилися його життєві плани, оскільки він вимушений був відмовитися від поїздки до Польщі, щоб побачитися з родиною та на яку він дуже чекав.

Представник позивача підтримала заявлені вимоги позивача та просила про задоволення позову, посилаючись на неналежне утримання відповідачем собаки, що призвело до понесення позивачем не тільки матеріальних витрат, але й останньому була заподіяна моральна шкода. ОСОБА_1 , що є особою похилого віку, зазнав фізичного болю та душевних страждань. Тривалий час лікувався та вимушений був вакцинуватися, біль в нозі в області укушеної рани відчував протягом всього часу лікування, під час ходьби та під час перв`язок рани, позивач щодня ходив до лікарні для здійснення перев`язок, позивач сильно злякався та відтоді панічно боїться собак. В результаті цієї події порушився нормальний хід його життя та спокій.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 982,80 грн., в частині позовних вимог про стягнення моральної визнав частково, в розмірі 1500 грн. Суду пояснив, що 03 серпня 2022 року його собака не була прив`язаною та хвіртка у дворі була відчинена. До цього випадку собака ніколи ні на кого не кидалась. Коли ОСОБА_1 їхав на своєму мопеді повз його будинку, почав гратись перед собакою електрошокером. Тому собака напав та вкучив його. Після цього, відразу відповідачу була надана допомога, ОСОБА_6 , в будинку якої проживає відповідач, як переселенець, перев`язала рану та її мати дала йому 500 грн. в якості компенсації за матеріальну та моральну шкоду. До ветеринарної клініки із собакою приїздив вчасно. 17 серпня 2022 року зробив паспорт та щеплення собаці. Після даної події до нього приїхали працівники поліції, яким він все пояснив.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала позицію відповідача та доповнила, що постановою Арбузинського районного суду від 17.11.2022 року, ОСОБА_2 визнано винним за ч. 3 ст. 156 КУпАП, провадження по справі було закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП. Подія, яка відбулася 03 серпня 2022 року, за якою ОСОБА_2 судом визнано винним, не заперечує. На виконання заочного рішення суду від 03.04.2023 року, з ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа, було стягнуто 3896 грн.66 коп., які просила врахувати під час ухвалення рішення по справі.

Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Статтею 9 ЗУ "Про захист тварин від жорстокого поводження" встановлено, що особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана: забезпечити домашній тварині необхідні умови, що відповідають її біологічним, видовим та індивідуальним особливостям, відповідно до вимог цього Закону; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм експлуатації жилого приміщення, де утримується домашня тварина (місце постійного утримання), та норм співжиття. Правила утримання домашніх тварин установлюються органами місцевого самоврядування. Особи, які утримують домашніх тварин, мають право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх). Супроводжувати домашню тварину може особа, яка досягла 14-річного віку. Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою; наявність повідка для здійснення вигулу собак та інших домашніх тварин, які можуть становити небезпеку для життя чи здоров`я людини, поза місцем постійного утримання таких тварин, а також намордника на собаках порід, що включені до Переліку небезпечних порід собак, що затверджується Кабінетом Міністрів України; наявність на домашній тварині нашийника з ідентифікуючими позначками.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЗУ "Про захист тварин від жорстокого поводження" шкода, заподіяна особі твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Постановою Арбузинського районного суду від 17.11.2022 року, ОСОБА_2 визнано винним за ч. 3 ст. 156 КУпАП, провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення стягнення, передбаченого ст. 38 КУпАП. Дана постанова набрала чинності.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просив слухати справу в його відсутність, зазначив, що він є власником собаки, яка покусала ОСОБА_1 .

Постановою Арбузинського районного суду від 08.03.2023 року виправлено помилку, допущену при ухваленні постанови суду про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 154 КУпАП. В результативній частині постанови Арбузинського районного суду від 17.11.2022 року замість слів "ч. 3 ст. 156 КУпАП" слід читати " ч. 3 ст. 154 КУпАП". Дана постанова набрала чинності.

Таким чином, указаним судовим рішенням було установлено, що 03 серпня 2022 року, близько 19:30 год., ОСОБА_2 не вжив заходів щодо належного утримання своєї собаки породи «вівчарка», внаслідок чого собака вибігла на АДРЕСА_1 , де покусала ОСОБА_1 за ногу, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді синців.

На підтвердження наявності тілесних ушкоджень, як наслідків події, що відбулась 03 серпня 2022 о 19 год. 30 хв. позивачем додані фотознімки тілесних ушкоджень - укушеної рани на початку лікування та в кінці лікування (а.с. 23).

В судовому засіданні досліджено копію медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 та копію довідки КНП «Южноукраїнська міська багатопрофільна лікарня» № 3004 від 03.08.2022 року видану ОСОБА_1 , в якій зазначено діагноз: "укушена рана правої гомілки" (собака відома) та призначено лікування, з 03.08.2022 року по 21.10.2022 року ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні, діагноз: "укушена рана правої гомілки" (а.с.11,12,17-22).

Картка звернення ОСОБА_1 за антирабічною допомогою від 03.08.2022 року (а.с. 16)

Найменування та перелік ліків, призначених лікарем (а.с.14)

Копії чеків, якими підтверджено оплату ліків на загальну суму 982 грн.80 коп. (а.с.13)

Згідно довідки №489 від 05.08.2022 року видно, що проведено вакцинацію собаки (а.с.15).

Згідно копії міжнародного ветеринарного паспорту, власником собаки породи німецької вівчарки є ОСОБА_2 (а.с.66). Дата вакцинації тварини 17.08.2022 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , пояснила суду, що відповідач проживає в її будинку, як внутрішньо переміщена особа. 03.08.2022 року вона після укусу собакою ОСОБА_1 , вона надавала останньому медичну допомогу, а саме: обробила ну перекисом водню, змастила зеленкою та перев`язала рану бинтом. ЇЇ мати передала ОСОБА_1 , а той отримав в якості компенсації за укус собаки 500 грн. на лікування. Потім ОСОБА_1 погрожував та просив ще і ще грошей, як компенсацію, але її сім`я виїхала за кордон та грошей йому більше не давали. Позивач по телефону продовжував погрожувати, щоб надали йому грошей. До ветеринарної клініки собаку привозили її мати та брат.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що був свідком, коли ОСОБА_8 , яка є власником будинку, де проживає відповідач, запропонувала позивачу 500 грн., коли той сказав, що витратив кошти на медикаменти, однак він відмовився та не взяв кошти.

Таким чином між сторонами виник спір з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, який підлягає вирішенню на підставі норм ЦК України, ЗУ "Про захист тварин від жорстокого поводження"

Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з вимогами ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка володіє таким джерелом.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Частинами 4, 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи, що протиправними діями відповідача, факт яких було встановлено при розгляді справи про адміністративне правопорушення щодо неналежного утримання відповідачем собаки породи «вівчарка», позивачу було заподіяно шкоди здоров`ю, а саме кусані рани правої гомілки, суд дійшов висновку, що моральна шкода завдана позивачу внаслідок страждань від фізичного болю, шоку та душевних переживань, повинна бути відшкодована за рахунок власника собаки, відповідача ОСОБА_2 .

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Суд зазначає, що утримуючи собаку, її господар має знати і розуміти не тільки свої права, але й обов`язки, і усвідомлювати необхідність їх узгодження з правами і свободами інших людей. Не дотримуючись цих принципових положень, порушуючи відповідні правила поводження з собаками, ставлячи життя і здоров`я інших людей в небезпеку, господар собаки порушує свій конституційний обов`язок, закріплений у ст. 68 Конституції України, де зазначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. А згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний відшкодовувати завдані ним збитки.

З огляду на вищезазначені положення законодавства, а також факт спричинення твариною відповідача шкоди майну та моральному здоров`ю позивача, через відсутність належного контролю з боку відповідача, як особи, яка зобов`язана здійснювати такий контроль, а також враховуючи загальні підстави деліктної відповідальності, суд приходить до висновку про наявність у позивача права на відшкодування шкоди заподіяної твариною, власником якої є відповідач.

Позивачем підтверджено належним чином фактичні витрати, понесені на лікування в сумі 982,80 грн., відповідач в судовому засіданні не заперечував проти вказаної суми, тому вимоги в даній частині позову підлягають до задоволення.

Суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода, оскільки ОСОБА_1 від нападу собаки, яка завдала йому покусаних ран правої гомілки, отримав психологічну травму та переніс медичні процедури, тривалий час проходив лікування, зазнав стресу, страху, безсоння, побоювання за своє здоров`я, внаслідок завдання тілесних ушкоджень собакою відповідача, у ОСОБА_1 змінився життєвий уклад: він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, звертатись до медичної установи. Крім того, в результаті даної події, змінилися його життєві плани, оскільки він вимушений був відмовитися від поїздки до Польщі, щоб побачитися з родиною та на яку він дуже чекав.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд керується вимогами добросовісності та розумності, з тим, щоб розмір відшкодування задовольнив потреби особи та не привів до її безпідставного отримання матеріальних благ. Враховуючи обставини справи, тривалість та глибину моральних страждань, ступінь вини особи, яка завдала шкоди, суд вважає можливим оцінити заподіяну моральну шкоду у 6496,58 грн. грн. Саме така сума є обґрунтованою і справедливою. Отже, позовні вимоги в даній частині позову підлягають частковому задоволенню.

Однак, суд також враховує, що на підставі заочного рішення по справі від 03.04.2023 року було видано виконавчий лист, згідно довідки державного виконавця першого відділу Державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області від 17.11.2023 року № 74190/2 із ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 було перераховано 2479,38 грн. Дана обставина сторонами в судовому засіданні не заперечувалось.

Під час ухвалення рішення, суд бере до уваги та сторонами також не заперечувалось, що відповідачем сплачено позивачу на підставі виконавчого листа матеріальну шкоду в повному обсязі в сумі 982,80 грн. та сплачено 1496,58 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

За такого, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення із відповідача на користь позивача 5000 (п`ять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої нападом собаки, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 (п`ять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн.60 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем та іншими учасниками справи шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його отримання.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не відомий, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 30 листопада 2023 року о 08 годині 00 хвилин

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова