Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 листопада 2023 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., представника позивача Сачка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2023 року адвокат Сачок А.В. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 . Спадкоємцем за законом після померлого батька є позивач.

За життя ОСОБА_2 був членом КСП імені Б.Хмельницького с. Романівка Дзержинського району Житомирської області та перебував з ним у трудових відносинах, був включений до списку членів цього колективного сільськогосподарського підприємства, які мають право на майновий пай.

Посилаючись на те, що померлий батько позивача мав право на земельну частку (пай), однак до списку пайовиків його включено не було та він не отримував сертифікат на право власності на таке майно, представник позивача просить визнати за позивачем право на земельну частку (пай) члена КСП імені Б.Хмельницького с. Романівка Житомирського району Житомирської області розміром 2,70 умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.

Учасники справи в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про час і місце його проведення, не з`явилися. Романівською селищною радою Житомирського району Житомирської області та Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників. При цьому відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечив, а третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення представника позивача, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно подання № 14 від 27 березня 1979 року адміністрації колгоспу Б.Хмельницького та протоколу № 1/30 комісії по призначенню пенсії при виконкомі Дзержинської рай(міськ) Ради депутатів трудящих Житомирської області, з 27 березня 1979 року ОСОБА_2 було призначено довічно пенсію по старості.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ-07-18-000001 від 25 червня 1996 року видано КСП імені Б.Хмельницького с. Романівка Романівською сільською Радою народних депутатів Дзержинського району Житомирської області у тому, що вказаному власнику землі передається у колективну власність 1486,5 гектарів землі в межах згідно з планом. Землю передано у колективну власність для сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Романівської сільської Ради народних депутатів від 08 червня 1995 року № 6. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1.

У списках громадян-членів КСП імені Б.Хмельницького с. Романівка, які мають право на земельну частку (пай), що є додатком до державного акта серії ЖТ-07-18-000001, ОСОБА_2 не числиться.

З повідомлення Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області № 1426/04-32 від 24 травня 2023 року вбачається, що відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за реєстровим номером 02-02/20 по реформованому КСП імені Б.Хмельницького площа земельної ділянки (паю) в умовних кадастрових гектарах станом на 18 березня 1997 року становить 2,70 га (вартість земельної частки (паю) в карбованцях 9910).

Позивач, яка є дочкою ОСОБА_2 , у встановлений законом строк реалізувала свої спадкові права щодо частки пайового фонду майна СТОВ імені Б.Хмельницького, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 291, заведеної після смерті ОСОБА_2 .

При цьому матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) члена КСП імені Б.Хмельницького с. Романівка розміром 2,70 умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 та нотаріусом їй відмовлено у видачі указаного свідоцтва.

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, а також на права на земельну частку (пай) є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.

Частиною дев`ятою статті 5 Земельного кодексу України 1990 року (далі ЗК України 1990 року) (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 ЗК України 1990 року визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, громадяни та юридичні особи, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: 1) перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; 2) отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; 3) включення особи до списку, доданого до цього акта.

Таким чином, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 02 березня 2020 року у справі № 573/813/19-ц (провадження № 61-1543св20), від 13 травня 2020 року у справі № 627/66/17 (провадження № 61-42431св18), від 20 травня 2020 року у справі № 384/642/17 (провадження № 61-37931св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 530/311/19 (провадження № 61-18113св19), від 22 жовтня 2020 року у справі № 149/2978/18 (провадження № 61-4932св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 637/672/19-ц (провадження № 61-553св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 609/1117/18 (провадження № 61-5685св19), від 16 червня 2021 року у справі № 137/1642/19 (провадження № 61-13243св20).

За змістом статті 9 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, якій кореспондують положення статті 25 чинного ЦК України, здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Згідно з пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі необхідно враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству.

До вказаних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 05.03.2021 по справі № 717/641/18.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ-07-18-000001 видано КСП імені Б.Хмельницького с. Романівка Романівською сільською Радою народних депутатів Дзержинського району Житомирської області 25 червня 1996 року.

Із цього слідує, що ОСОБА_2 не набув за життя право користування чи право власності на спірну земельну ділянку, а також у нього не виникло право на відповідну земельну частку (пай).

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Встановивши, що на день видачі КСП імені Б.Хмельницького с. Романівка державного акта на право колективної власності на землю від 25 червня 1996 року ОСОБА_2 не був членом цього колективного сільськогосподарського підприємства, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим не набув права на спірну земельну частку (пай), тому зазначену земельну частку (пай) не можна вважати частиною спадкового майна померлого, а отже права позивача не порушені та у задоволенні позову слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10-13, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області (адреса місцязнаходження: вул. Сергія Лялевича, 2 смт. Романів Житомирський район Житомирська область, ідентифікаційний код в ) про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області (адреса місцязнаходження: вул. Довженка, 45 м. Житомир, ідентифікаційний код в ), відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Тридцятиденний строк на оскарження даного судового рішення слід обчислювати з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 грудня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.В. Ковальчук