ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9500/23 Справа № 213/1994/20 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 213/1994/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_5 , на заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 вересня 2020 року,

УСТАНОВИВ:

В травні 2020 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що позивач надає послуги з централізованого опалення відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідачі в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 31 квітня 2020 року в розмірі 42 971,68 грн. Вказану суму заборгованості, а також інфляційні втрати у розмірі 9 177,40 грн та 3% річних у розмірі 2 881,55 грн позивач просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані комунальні послуги з централізованого опалення, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 жовтня 2013 року по 12 жовтня 2014 року у розмірі 1 547 (одна тисяча п`ятсот сорок сім) грн 78 коп; інфляційні втрати у розмірі 2 404 грн 84 коп; 3% річних у розмірі 289 грн 19 коп, а всього стягнуто 4 241 грн 81 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані комунальні послуги з централізованого опалення, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 за період з 13 жовтня 2014 року по 30 квітня 2020 року у розмірі 41 423 грн 90 коп; інфляційні втрати у розмірі 6 772 грн 56 коп; 3% річних у розмірі 2 592 грн 36 коп, а всього стягнуто 50 788 грн 82.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 485 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 539 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 539 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 539 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції на ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідачів, які не були повідомлені належним чином про розгляд справи, тому відповідачі фактично були позбавлені можливості надати заяву про застосування строків позовної давності внаслідок чого з відповідачів на користь позивача була стягнута заборгованість за житлово-комунальні послуги за період, що знаходиться поза межами строку позовної давності.

Крім того апелянт посилається на те, що з грудня 2015 року відповідач ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тому не є споживачем, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги, яка надається АТ «Криворізька теплоцентраль».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення по справі, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини по наданню з боку АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживанню, з боку мешканців квартири за адресою: АДРЕСА_1 , комунальних послуг з надання теплової енергії, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (далі Правила).

Відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 та відповідно є споживачами послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль». При цьому, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою з 13 жовтня 2014 року (а.с.18-21).

За період з 01 жовтня 2013 року по 31 квітня 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується заборгованість по оплаті послуг централізованого опалення в розмірі 42 971,68 грн.

Звертаючись до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги центрального опалення, позивач посилався на те, що на відповідачі, які є споживачами послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , покладено обов`язок сплати заборгованості за надані позивачем послуги централізованого опалення, 3% річних та інфляційних втрат.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Криворізька теплоцентраль», суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги централізованого опалення за період з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2020 року, 3 % річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявності правових підстав для стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги централізованого опалення, однак не може погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача заборгованості за послуги центрального опалення саме за період з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2020 року, та відповідно із розміром стягнутих судом 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву споживача кореспондує визначений п. 5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» його обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача оплатити надані послуги встановлено й ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міістрів України № 630 від 21 липня 2005 року передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу.

Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті Закону України «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти б, 7, 8 частини першої статті 31).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Судом встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є постачальником послуг централізованого опалення у період виникнення заборгованості за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль».

Отже, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, Законом України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року № 2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 525 ЦК України передбачено що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль», відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення до житла, в якому зареєстрований відповідач, однак відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги не здійснюється.

Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири АДРЕСА_2 за період з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2020 року становить 42 97,68 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Криворізька теплоцентраль» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання, яка виникла за період з 01 жовтня 2013 року по 30 квітня 2020 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Частиною 1 ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку.

А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення щомісячного платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Оскільки позивачем не надано доказів погодження між сторонами іншого строку.

Позовна заява, при цьому, подана 26 травня 2020 року, що підтверджується вхідним штампом суду (а.с.2), тобто після спливу позовної давності щодо щомісячних платежів по квітень 2017 року, включно.

Разом з тим, позивачем не пропущено позовну давність щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за щомісячними платежами за період з травня 2017 року, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Правильність нарахування суми боргу, у період з 01 травня 2017 року по 31 квітня 2020 року, підтверджується особовим рахунком № НОМЕР_1 , яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення за спірний період оплати за централізоване опалення (а.с.4). При цьому, правильність нарахування зазначених сум відповідачем в апеляційній скарзі не оскаржується.

У зв`язку з наведеним вище колегія суддів вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин строк позовної давності, про застосування якого відповідачем заявлено клопотання в апеляційній скарзі, отже сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири АДРЕСА_2 має бути стягнута в межах строків позовної давності за період 01 травня 2017 року по 31 квітня 2020 року, яка, згідно проведеного колегією суддів розрахунку, становить 28 849,30 грн, в іншій частині в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

У позовній заяві позивач вказав що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідачі мають сплатити позивачеві три проценти річних й інфляційні втрати.

Так, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Отже, вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми в сумі 2 881,55 грн та інфляційних втрат в сумі 9 177,40 грн, нарахованих на суму несплаченої заборгованості. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України.

При цьому, у зв`язку з поданням відповідачем суду першої інстанції заяви про застосування строку позовної давності, колегія суддів вважає, що 3% річних та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача, необхідно розрахувати за період з 01 травня 2017 року по 31 квітня 2020 року, тому 3% річних за вказаний період становитиме 1 088,53 грн., виходячи з наступної формули розрахунку - сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення, а інфляційні втрати - 1 339, 04 грн, які розраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що з грудня 2015 року відповідач ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тому не є споживачем, в розумінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуги, яка надається АТ «Криворізька теплоцентраль» не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача до ОСОБА_4 , оскільки відповідач ОСОБА_4 рішення суду не оскаржує, в той час як апелянт відповідач ОСОБА_2 не наділена повноваженнями подавати апеляційну скаргу від імені ОСОБА_4 , тому в даному випадку відсутні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог позивача до відповідача ОСОБА_4 , оскільки сама ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 2 102 грн., сплаченого при подачі позову (а.с.1), тому оскільки позов підлягає частковому задоволенню, колегія суддів, з врахуванням положень статті 141 ЦПК України, вважає за необхідне відшкодувати позивачу понесені витрати в сумі 1 101,95 грн (28 849,30 грн (сума боргу, стягнута судом) * 2 102 грн. (сума судового збору, сплачена позивачем) / 55 030,63 грн (сума боргу, заявлена до стягнення).

Крім того, з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 за подання апеляційної скарги, пропорційно задоволених позовних вимог, підлягає стягненню 1 500,06 грн. (1 000,05 грн. *1,5 = 1 500,06).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по справі про часткове задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за послугу централізованого опалення в розмірі 28 849 грн 30 коп, 3% річних в сумі 1 088 грн 53 коп та інфляційні втрати в сумі 1 339 грн 04 коп за період з 01 травня 2017 року по 31 квітня 2020 року.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Крім того, з відповідачів, з кожного окремо, на користь позивача підлягає стягненню по 275,49 грн судового збору за подання позовної заяви, а з позивача на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню 1 500,06 грн судового збору за подання апеляційної скарги в зв`язку з її задоволенням.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за послугу централізованого опалення в розмірі 28 849 (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн 30 коп, 3% річних в сумі 1 088 (одна тисяча вісімдесят вісім) грн 53 коп та інфляційні втрати в сумі 1 339 (одна тисяча триста тридцять дев`ять) грн 04 коп за період з 01 травня 2017 року по 31 квітня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судовий збір у розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн 49 коп.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 06 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 06 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: