Справа № 235/78/22
Провадження № 2/204/2073/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(з а о ч н е)

27 вересня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого - судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Єрмак Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеральної шкоди за виплачене страхове відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2022 року ПАТ «УСК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 із вимогою про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування (а. с. 2-8).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та відповідачем укладено кредитний договір № 3872к від 07 лютого 2012 року. На виконання умов вказаного кредитного договору КС «Українська кредитна спілка» надала, а відповідач отримав у тимчасове користування грошові кошти з дотриманням вимог їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки, у розмірі 3000 гривень, строком на 24 місяців, з 07 лютого 2012 року по 07 лютого 2014 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 % річних. На підставі додаткової угоди від 10 квітня 2013 року до кредитного договору № 3872к від 07 лютого 2012 року відповідачу було додатково надано у тимчасове користування кредитні кошти в розмір 6200 гривень строком на 24 місяці з 10 квітня 2013 року по 10 квітня 2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 % річних. Також зазначає, що між ПАТ «Українська Страхова Компанія» та КС «Українська кредитна спілка» укладено договір добровільного страхування кредитів № 7 від березня 2012 року та № 9 від 07 травня 2013 року. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував. Позивачем на підставі заяви № 1726 від 02 листопада 2021 року та доданих до неї документів, складено страховий акт № 946кр від 03 листопада 2021 року та відповідно здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 15695 гривень 44 копійки. Таким чином, оскільки ПАТ «Українська страхова компанія» виконала покладені на неї законом та умовами Договору добровільного страхування № 7 від березня 2012 року та № 9 від 07 травня 2013 року обов`язки, до ПАТ «Українська страхова компанія» перейшло право вимоги на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 15695 гривень 44 копійки. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь ПАТ «Українська страхова компанія» суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 15695 гривень 44 копійки та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270 гривень.

У зв`язку зі зміною розпорядженням Верховного Суду від 08 квітня 2022 року № 17/0/9-22 територіальної підсудності Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, вказана справа надійшла на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, за підсудністю.

Ухвалою суду від 09 травня 2023 року справу прийнято до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 14 годину 10 хвилин 20 червня 2023 року (а. с. 58), яка надіслана учасникам справи 10 травня 2023 року за вихідним № 12391/23-вих/2/204/2073/23 (а. с. 59).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 61-62), в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування) місцезнаходження чи місце роботи якої невідоме (а. с. 71), про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами.

Судом встановлено, що між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» в особі Голови Правління ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3872к від 07 лютого 2012 року, на виконання умов вказаного кредитного договору КС «Українська кредитна спілка» надала, а ОСОБА_1 отримав у тимчасове користування грошові кошти з дотриманням вимог їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки, у розмірі 3000 гривень, строком на 24 місяців, з 07 лютого 2012 року по 07 лютого 2014 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 % річних (а. с. 16-17).

Перерахування визначеної кредитним договором суми грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується належним чином завіреними копіями платіжного доручення № 1522 від 07 лютого 2012 року (а. с. 20).

10 квітня 2013 року між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» в особі Голови Правління Євтушенко Т.П. та ОСОБА_1 укладено додаткову угоди до кредитного договору № 3872к від 07 лютого 2012 року (а. с. 19), відповідно до якої відповідачу було додатково надано у тимчасове користування кредитні кошти в розмір 6200 гривень строком на 24 місяці з 10 квітня 2013 року по 10 квітня 2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 % річних.

Перерахування визначеної кредитним договором суми грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується належним чином завіреними копіями платіжного доручення № 9405 від 10 квітня 2013 року (а. с. 21).

Між ПАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» укладено договір добровільного страхування кредитів № 7 від 01 березня 2012 року (а. с. 28-29 та на звороті) та № 9 від 07 травня 2012 року (а. с. 31-32 та на звороті).

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Нормою ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Приписами ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Статтями 979, 980 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Приписами ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Так, зі змісту п. 1.2 вказаних договорів добровільного страхування кредитів вбачається, що їх предметом є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів.

Згідно з вимогами п. 1.3 вказаних договорів добровільного страхування кредитів ПАТ «Українська страхова компанія» здійснює страхування кредитного ризику за Кредитними договорами, укладеними між позичальниками та КС «Українська кредитна спілка», згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між Стахувальником та Страховиком.

Разом з цим, п 2.1.1 Договору добровільного страхування кредитів встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій. Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом 10 (десяти) днів після настання строку сплати третього платежу.

Так, судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором № 3872к від 07 лютого 2012 року належним чином не виконував, несвоєчасно сплачував щомісячні платежі. Вказані обставини підтверджуються наданою КС «Українська кредитна спілка» випискою з рахунку позичальника.

Натомість, відповідно до вимог п. 5.1 Договору добровільного страхування кредитів, КС «Українська кредитна спілка» повинна повідомити про настання страхового випадку та направити страховику заяву про виплату страхового відшкодування з додаванням документів згідно з переліком, визначеним цим договором.

02 листопада 2021 року КС «Українська кредитна спілка» направила ПАТ «Українська страхова компанія» заяву № 1726 про виплату страхового відшкодування, у тому числі за кредитним договором № 3872к від 07 лютого 2012 року, у сумі 15695 гривень 44 копійки, внаслідок невиконання відповідачем свого зобов`язання за кредитним договором.

При цьому, позивач стверджує, що на виконання вказаного листа ним складено страховий акт № 946кр від 03 листопада 2021 року та відповідно здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 15695 гривень 44 копійки.

Натомість, на підтвердження настання страхової події відповідно до вищевказаної заяви про страхову виплату позивачем надано суду страховий акт № 958кр від 03 листопада 2021 року (а. с. 37) відносно кредитного договору № 009336с від 19 березня 2013 року укладеного з ОСОБА_3 , а не акт № 946кр від 03 листопада 2021 року відносно договору позики відповідача, а також платіжне доручення № 1849 від 03 листопада 2021 року з відміткою банку про проведення страхової виплати у сумі 15001 гривня 80 копійок по страховому акту № 958кр від 03 листопада 2021 року ОСОБА_3 (а. с. 38), а не по страховому акту № 946кр від 03 листопада 2021 року відносно ОСОБА_1 у сумі 15695 гривень 44 копійки.

Таким чином, позивачем не надано суду доказів на підтвердження настання страхової події відповідно до заяви КС «Українська кредитна спілка» від 02 листопада 2021 року № 1726 про страхову виплату (страховий акт тощо) та безпосередню виплату страхового відшкодування (платіжне доручення, квитанція тощо), а відтак позивачем не надано суду жодного належного, достатнього та допустимого доказу на підтвердження того, що ним виконано покладені на нього законом та умовами Договорів добровільного страхування кредитів № 7 від 01 березня 2012 року та № 9 від 07 травня 2013 року обов`язки, що б свою чергу підтверджувала перехід до позивача права вимоги на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 15695 гривень 44 копійки.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем відповідно до принципу змагальності та обов`язку доказування, передбачених ст. 12 та 81 ЦПК України, не надано суду достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження настання страхової події та виплати страхового відшкодування, а відтак останнім не підтверджено перехід до нього права вимоги на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 15695 гривень 44 копійки, суд доходить до переконливого висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що позивачем не надано жодних належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд доходить висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищевикладеного, суд визнає, що позовні вимоги не доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підстави для задоволення позову відсутні, через що суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 279, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ПАТ «Українська страхова компанія»(83048 м. Донецьк, вул. Артема, буд. 116, кв. 19; ЄРДПОУ 20346864) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача протягом двадцяти днів зо дня отримання ним копії рішення.

Суддя А.І. Приваліхіна