Провадження № 2/752/6810/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.10.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Ящука Д.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.07.1992 року виконкомом Залізничної районної ради народних депутатів її батьку та членам його родини - ОСОБА_4 (колишня дружина), ОСОБА_3 (син), надано у користування квартиру АДРЕСА_1 . Позивач у справі у вказаній квартирі зареєстрована з 25.06.2009 року разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 .

Батько позивача ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідачі зареєстровані у спірній квартирі як члени сім`ї ОСОБА_5 . Проте 05.02.2004 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано. З 2008 року відповідачі у вказаній квартирі не проживають, будь - які речі відповідачів у квартирі відсутні, місце проживання чи перебування позивачу невідоме. Також позивач вказує, що нею не чинилися та не чиняться перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач вказує, що як користувач даного житлового приміщення, вона має намір визнати відповідачів такими, що втратили право користування даним житловим приміщення та зняти їх з реєстраційного обліку, оскільки відповідачі не проживають в житловому приміщенні понад 6 місяців з 2008 року без поважних причин, про що 25.08.2023 складено акт. При цьому позивач несе витрати на комунальні послуги, які розраховуються на кількість зареєстрованих у квартирі осіб.

Ухвалою Голосіївського районного суд у м. Києва від 07.09.2023 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторони повідомлялись належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, із заявами про розгляд справи за участю сторін або розгляд справи в порядку загального позовного провадження не звертались.

На момент розгляду справи відповідачі не скористалися своїм правом на подання відзиву. Заперечень проти розгляду справи у спрощеному провадженні від відповідачів не надходило.

На підставі положень статей 274-279 ЦПК України та з урахуванням відсутністю заперечень відповідача, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 з 25.09.2009 року зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є користувачем вказаного житлового приміщення.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві 06.02.2009 року, актовий 74, ОСОБА_5 06.02.2009 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 .

За адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований та проживав батько позивача ОСОБА_5 , який отримав 21.07.1992 року ордер №08620 на вказану квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.07.2023 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №12442.

Також ОСОБА_5 зареєстрував у квартирі АДРЕСА_1 , свою дружину ОСОБА_4 (реєстрація 12.06.1960), та сина ОСОБА_3 (реєстрація 12.01.1989 ).

05.02.2004 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 розірвано.

Позивач вказує на те, що з 2008 року по теперішній час відповідачі не проживають у квартирі АДРЕСА_1 .

На підтвердження вказаного факту начальником дільниці з утримання житла ВСП «Київська дирекція» ОСОБА_6 25.08.2023 року складено Акт про не проживання особи за місце реєстрації.

Згідно вказано акту ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , проте фактично не проживають у вказаній квартирі, фактичне їх місце проживання невідоме. Вказаний факт підтверджується свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до статті 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до частини першої статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У частині третій статті 71 ЖК УРСР наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Вичерпного переліку поважності причин непроживання в житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно зі статтею 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог.

Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ЦПК України щодо оцінки доказів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі по справі понад 15 років не проживають у спірній квартирі без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не мають.

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі №490/12384/16-ц висловлений висновок щодо застосування статей 71,72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , оскільки вони не проживають в спірній квартирі понад шість місяців, з 2008 року, комунальних послуг не сплачують, витрат по утриманню житла не несуть.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав, що зазначені вище.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідачів на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати по сплаті судового збору у рівних частках.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 , законним представником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на корить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 536 грн 80 коп з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя