Справа № 343/268/23
Провадження № 22-ц/4808/1294/23
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.,

секретаря Гудяк Х.М.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Мельника Б.М.

КотіваВ.М. йогопредставника адвокатки Кобилинець Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мельника Богдана Михайловича на рішення Долинського районного суду від 30 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки і піклування: Служба у справах дітей Долинської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки і піклування: Служба у справах дітей Долинської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спільно проживали без реєстрації шлюбу, в якому в них 05.02.2016 народилось двоє синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Фактично із народження синів відповідачка, як мама, не приділяла синам належної уваги та турботи. Вона часто залишала дітей без нагляду, забувала їх вчасно нагодувати. З часом відповідачка почала періодично вживати алкогольні напої. Пізніше вона почала вже систематично вживати алкогольні напої та йти з дому на декілька днів або і тижнів. Під впливом алкоголю вела себе агресивно по відношенню до нього, влаштовувала скандали та сварки в присутності дітей. З 2018 відповідачка фактично не проживає з позивачем, а діти з цього часу повністю перебувають на його утриманні. Відповідачка своїх батьківських обов`язків, зокрема, обов`язку виховувати та утримувати дітей до досягнення ними повноліття, не виконувала та не виконує. Вона зовсім не цікавиться вихованням синів, не проявляє щодо них батьківської уваги і турботи, не дарує подарунків, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не відвідує та навіть не спілкується з ними. Просить позбавити ОСОБА_1 батьківських прав, відносно неповнолітніх синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Долинського районного суду від 30 серпня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Служба у справах дітей Долинської міської ради, про позбавлення батьківських прав задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Мельник Б. М. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги, що неповнолітні сини фактично не проживають з батьком ОСОБА_2 , а проживають з бабусею ОСОБА_5 в АДРЕСА_1 , яка і займається їхнім утриманням та вихованням. Крім того, зазначає, що метою подання зазначеного позову є ухилення від мобілізації та виїзд закордон. Також, на думку представника відповідачки, суд безпідставно взяв до уваги висновок Органу опіки та піклування - Служби у справах дітей Долинської міської ради рішення N° 672 від 08.05.2023 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки даний висновок складений з порушенням закону. Так, у висновку відсутні відомості про обстеження умов проживання матері та батька; не заслуховувалась думка дітей щодо питання про позбавлення батьківських прав матері відносно них; про прийняття заходів для вияснення дійсних причин відсутності матері за місцем проживання дітей; про те, що приймалися заходи для участі матері у розгляді органом опіки та піклування питання про дачу згоди на позбавлення її батьківських прав відносно дітей.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Мельник Б. М.апеляційну скаргу підтримав, просить задовольнити цю скаргу.

ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання синів. Доказів того, що позивач ОСОБА_2 чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми нею самою та її представником суду не надано. Більше того, суд неодноразово, за клопотанням адвоката Мельника Б.М., який є представником відповідачки ОСОБА_1 відкладав судове засідання для виклику останньої в судове засідання та надання нею пояснень, однак остання в судове засідання не з`явилась. Жодних доказів того, що відповідачка перебуває на лікуванні за кордоном суду надано не було. І сам факт того, що відповідачка ОСОБА_1 через свого представника заперечує проти позову не може свідчити про її інтерес до дітей, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка ухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх синів.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не повністю відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8, 10).

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 13 лютого 2020 року та 04 березня 2020 року ОСОБА_10 проживає в с. Надіїїв, її сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею не проживають з 25 грудня 2019 року. Діти проживають з батьком в м. Долині (а.с.14-15) .

Згідно акту обстеження обстеження матеріально-побутових умов і сімейних оставин від 13 лютого 2020 року та 04 березня 2020 року ОСОБА_2 з його слів самостійно виховує двох синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають з ним на АДРЕСА_2 (а.с.16-17).

Згідно акту обстеження від 25 січня 2023 року ОСОБА_2 тимчасово непрацює, займається вихованням синів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають по АДРЕСА_3 (а.с.18)

Згідно довідки директора Надіївського ліцею Долинського міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_12 від 25 січня 2023 року №10, ОСОБА_2 займається вихованням дітей Ростилава та ОСОБА_13 . Мама ОСОБА_10 вихованням дітей не займається (а.с.13).

Відповідно до характеристик вихователя ЗДО «Зірочка» ОСОБА_14 від 14.02.2020 та 06.03.2020, дітей в садочок привело двоє батьків, однак потім весь час приводив та забирав дітей лише батько. Цікавився життям дітей в закладі дошкільної освіти також лише батько(а.с. 21, 20).

За змістом довідки №10 від 25.01.2023 та характеристики №12 від 25.01.2023 виданих директором Надіївського ліцею Долинської міської ради Івано Франківської області ОСОБА_12 . ОСОБА_2 займається вихованням дітей ОСОБА_15 і ОСОБА_16 . Він завжди цікавиться шкільним життям дітей, відвідує батьківські збори, відкриті заняття, спілкується із педагогами та реагує на рекомендації останніх. Батько приводить і забирає дітей із школи. Слідкує, щоб у дітей завжди було все необхідне для освітнього процесу та життя. Мама ОСОБА_1 вихованням дітей не займається, контакту із школою не підтримує. Мати жодного разу у школі не була та з педагогами не контактує. Зі слів самого батька ОСОБА_2 та слів односельчан, мати вже три роки зовсім не цікавиться життям дітей(а.с. 13, 19).

Згідно із відповіддю начальника відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано Франківській області від 24.01.2023 №522, ОСОБА_2 протягом 2020 - 2022 неодноразово звертався до поліції із заявами на відповідачку ОСОБА_1 , в ході розгляду яких уповноваженими особами поліції приймались рішення про складення відносно відповідачки адміністративних матеріалів, в тому числі за ст. 184, ст. 173-2 КУпАП та виносились стосовно останньої термінові заборонні приписи(а.с. 25-26).

Згідно висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей Долинської міської ради рішення №672 від 08.05.2023 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» та висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 орган опіки та піклування Долинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітніх дітей(а.с. 63-65).

Відтак, спір за позовом ОСОБА_2 виник з приводу щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за ухилення , на думку позивача, від виконання батьківських обов`язків відносно малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Установлено, що між батьками неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають у незареєстрованому шлюбі, час від часу виникають конфлікти та сварки з приводу їх спільного проживання, які негативно позначаються на вихованні дітей, що інформацєю начальника відділення поліції №1 (м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано Франківській області від 24.01.2023 №522.

Також встановлено, що внаслідок напружених стосунків між батьками неповнолітніх дітей їх мати, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 у листопаді 2022 року змушена була поїхати на роботу в Республіку Польща, що підтверджується доданими до матеріалів справи фотографіями та не суперечить вимогам частини першої статті 100 ЦПК України.

Щодо перебування відповідачки на роботі в Республіці Польща не заперечується позивачем.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав, відсутні. Мати проти позбавлення батьківських прав заперечує, про що вказував у запереченні на позов, апеляційній скарзі, має намір на відновлення проживати з неповнолітніми дітьми, приймати участь у їх вихованні , а позбавлення батьківських прав як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та має рекомендаційний характер.

Посилання позивача на те, що неповнолітні діти не проживать разом із матір`ю, не бачуться із відповідачкою не є підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачем не доведено.

Відтак, вирішуючи цей спір, судом першої інстанції не враховано, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів, таким чином відсутні підстави, передбачені частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, тому оскаржуване рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Служба у справах дітей Долинської міської ради, про позбавлення батьківських відповідачки відносно малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до підпункту В пункту 4 ч. 1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України). Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої вказаної статті), у разі відмови в позові - на позивача (пункт 2 частини другої вказаної статті).

Ураховуючи, що за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволення позову ОСОБА_2 , який звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, то судовий збір у розмірі 1610 гривень сплачений ОСОБА_1 необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.374,376,382-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мельника Богдана Михайловича задовольнити. Рішення Долинського районного суду від 30 серпня 2023 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Служба у справах дітей Долинської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , 05.02.2016 року відмовити.

Покласти на орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Долинської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , 05.02.2016 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 06 грудня 2023 року

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В. Василишин

І.О.Максюта