Номер провадження: 22-ц/813/3361/23
Справа № 499/1052/15-ц
Головуючий у першій інстанції Погорєлов І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування реєстрації автомобіля, на рішення Іванівського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Погорєлова І.В. 11 грудня 2015 року у смт. Іванівка Одеської області, -

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом, в якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля TOYOTA COROLA, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , який був укладений 02.12.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , скасувати реєстрацію автомобіля ТОYОТА СОRОLА, сірого кольору, державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 в УДАІ УМВС України в Одеській області за ОСОБА_1 та витребувати у відповідача ОСОБА_1 на її користь автомобіль ТОYОТА СОRОLА, сірого кольору, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 .

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер рідний син позивачки ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на нерухоме та рухоме майно, зокрема на автомобіль ТОYОТА СОRОLА, державний номер НОМЕР_4 , сірого кольору, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 була заведена Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою.

Згідно відповіді Головного управління МВС України в Одеській області №7/2 від 17.01.2009 року на запит нотаріуса, станом на 15.01.2009 року, значився зареєстрованим в РЕВ при ВДАІ ГУМВС в Одеській області на ім`я ОСОБА_4 автомобіль ТОYОТА СОRОLА, державний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 .

Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_5 , вказаний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно мирової угоди, яка 29.10.2009 року була визнана Суворовським районним судом м. Одеси по справі № 2-2662/09, за ОСОБА_2 , у порядку спадкування за законом, було визнано право власності на легковий автомобіль ТОYОТА СОRОLА, сірого кольору, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 . Після укладення мирової угоди невстановлені особи незаконно заволоділи зазначеним автомобілем, у зв`язку із чим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області розпочате досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0001909 від 01.05.2014 року, за ознаками складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

03.10.2009 року спірний автомобіль був зареєстрований на ім`я ОСОБА_3

19.03.2015 року Біляївський районний суд Одеської області постановив рішення по цивільній справі № 522/9486/14-ц, яке набрало чинності, відповідно до якого була визнана недійсною довіреність Серії ВМК № 770461 від 04.09.2009 року, посвідчена приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Вержиковським О.М.; скасована реєстрація автомобіля ТОУОТА СОRОLА державний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 в УДАІ УМВС України в Одеській області за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; витребувано з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 спірний автомобіль.

Незважаючи на те, що на транспортний засіб був накладений арешт в якості забезпечення позову, ОСОБА_3 02.12.2014 року незаконно відчужив його відповідачу ОСОБА_1 відповідно до довідки - рахунку № ВІА 930328.

03.12.2014 року автомобіль був зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, йому був присвоєний державний номер НОМЕР_6 .

Таким чином, спірний автомобіль вибув з володіння спадкоємців ОСОБА_4 поза їх волею, незаконним шляхом.

Заочним рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 11 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Скасовано реєстрацію автомобіля ТОYОТА СОRОLА, сірого кольору, державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 в УДАІ УМВС України в Одеській області за ОСОБА_1 .

Витребувано у відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 автомобіль ТОYОТА СОRОLА, сірого кольору, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 .

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 15 лютого 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 зазначає, що обставинами, які свідчать про поважність причин неявки апелянта у судове засідання суду першої інстанції, є неотримання судових повісток у зв`язку із фактичним проживанням за іншою адресою та введення його в оману представником позивача щодо залишення позову без розгляду.

Крім того, апелянт зазначає, що весь час з моменту придбання - з 02.12.2014 року і по сьогодні, ОСОБА_1 користується спірним транспортним засобом без будь-яких перешкод та навіть не міг уявити наявність оскаржуваного судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Сторони про розгляд справи на 28.11.2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Сторони у справі сповіщалися про час та дату слухання справи за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28

Крім того, сторони у справі сповіщалися шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Вказаний висновок також узгоджується із правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01.06.2022 року у справі № 761/42977/19 та від 26.10.2022 року у справі № 761/877/20.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

28.11.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та участі представника.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина на нерухоме та рухоме майно, зокрема на автомобіль TOYOTA COROLA, державний номер НОМЕР_4 , сірого кольору, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 .

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 була заведена Восьмою Одеською державною нотаріальною конторою.

З відповіді Головного управління МВС України в Одеській області №7/2 від 17.01.2009 року на запит нотаріуса вбачається, що станом на 15.01.2009 року значиться зареєстрованим в РЕВ при ВДАІ ГУМВС в Одеській області на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автомобіль TOYOTA COROLA, державний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 .

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_5 , вказаний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 .

29.10.2009 року було винесено ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси, згідно якої було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , а саме: ОСОБА_5 визнала за ОСОБА_2 , ОСОБА_6 право власності у рівних долях у порядку спадкування на легковий автомобіль TOYOTA COROLA, державний номер НОМЕР_4 , 2008 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , який є власністю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 та зареєстрований на його ім`я.

Після укладення мирової угоди невстановлені особи незаконно заволоділи зазначеним автомобілем, у зв`язку із чим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області розпочало досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0001909 від 01.05.2014 року, за ознаками складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

З копії довіреності від імені ОСОБА_4 серії ВМК № 770461, яка була видана приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Вержиковським О.М. 04.09.2009 року, тобто після смерті ОСОБА_4 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що невідома особа надала довіреність на право керування та розпорядження вищевказаним автомобілем на ім`я ОСОБА_7 , який на підставі цієї довіреності 05.09.2009 року зняв з обліку автомобіль ТОYОТА СОRОLА, державний номер НОМЕР_4 , який є спадковим майном після смерті ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначений автомобіль вибув з володіння спадкоємців ОСОБА_4 поза їх волею, незаконним шляхом.

На підставі довіреності від 04.09.2009 року на право розпорядження автомобілем, ОСОБА_7 03.10.2009 року відчужив спірний автомобіль ОСОБА_3

19.03.2015 року Біляївський районний суд Одеської області постановив рішення по цивільній справі № 522/9486/14-ц, яке набрало законної сили, яким була визнана недійсною довіреність Серії ВМК № 770461 від 04.09.2009 року, посвідчена приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Вержиковським О.М.; скасована реєстрація автомобіля ТОУОТА СОRОLА державний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 в УДАІ УМВС України в Одеській області за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 автомобіль ТОУОТА СОRОLА 2008 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 .

Незважаючи на те, що на спірний автомобіль був накладений арешт в якості забезпечення позову у справі № 522/9486/14-ц, ОСОБА_3 02.12.2014 року відчужив його відповідачу ОСОБА_1 на підставі довідки - рахунку № ВІА 930328.

03.12.2014 року автомобіль був зареєстрований в УДАІ ГУ МВС України в Одеській області, йому був присвоєний державний номер НОМЕР_6 , що підтверджується довідкою УДАІ ГУ МВС України в Одеській області № 7/0-3898 від 23.07.2015 року.

На підставі викладеного, проаналізувавши надані докази, враховуючи той факт, що довіреність від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_7 , яка була видана 04.09.2009 року, визнана рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19.03.2015 року у справі № 522/9486/14-ц недійсною, та, оскільки ця довіреність є базовим документом щодо проведення всіх реєстраційних дій відносно автомобіля ТОYОТА СОRОLА, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині скасування реєстрації автомобіля державний номер НОМЕР_3 , кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 в УДАІ УМВС України в Одеській області за ОСОБА_1 , та витребування у відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 автомобіль ТОYОТА СОRОLА, сірого кольору, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 .

В частині вимог позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля ТОYОТА СОRОLА, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , який був укладений 02.12.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , суд першої вважав, що в цій частині позов не підлягав задоволенню, оскільки позивачем не було надано до суду доказів укладення вказаного договору.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з наступних підстав.

Колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи міститься довідка-рахунок, згідно якої спірний автомобіль 02.12.2014 року був відчужений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Правове регулювання відносин, пов`язаних із купівлею-продажем транспортного засобу, здійснюється на підставі положень ЦК з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 07.09.1998 №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

За змістом п. 8 наведеного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документом, що підтверджує правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Таким чином, довідка-рахунок підтверджує обставини укладення договору купівлі-продажу автомобіля.

Відповідно, факт укладення 02.12.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу автомобіля ТОYОТА СОRОLА, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , є доведеним.

Щодо визнання вказаного договору недійсним, то колегія суддів зазначає, що ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство відокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. ст. 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У п.п. 22, 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (ст. ст. 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені ст. ст. 387, 388 ЦК України.

У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України, власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Встановивши, що спірне майно - автомобіль ТОYОТА СОRОLА, сірого кольору, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , вибуло з володіння поза волею власника ОСОБА_2 , суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що спірне майно вибуло з володіння власника поза його волею, у зв`язку із чим підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на підставі положень ст. 388 ЦК України.

Однак при цьому судом першої інстанції не було враховано, що ефективним способом захисту прав ОСОБА_2 у цій справі є звернення до суду з позовною вимогою саме про витребування майна, а не визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля ТОYОТА СОRОLА, кузов № НОМЕР_1 , двигун № НОМЕР_2 , укладеного 02.12.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки визнання недійсним вказаного правочину не захищає порушене право позивача.

На підставі викладеного, у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля ТОYОТА СОRОLА від 02.12.2014 року належить відмовити саме з цієї правової підстави.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що обставинами, які свідчать про поважність причин неявки апелянта у судове засідання суду першої інстанції, є неотримання судових повісток у зв`язку із фактичним проживанням за іншою адресою та введення його в оману представником позивача щодо залишення позову без розгляду.

Колегія суддів приймає до уваги, що на аркуші справи 94 (т. 1) міститься власноруч написана ОСОБА_1 заява від 04.12.2015 року, у якій останнім зазначено, що відповідачу відомо про час та дату розгляду справи на 11.00 год. 11.12.2015 року. Таким чином, відповідач був належним чином сповіщений судом першої інстанції про розгляд справи. Щодо доводів апелянта про намір позивача нібито подати заяву про залишення позову без розгляду, то матеріали справи не містять доказів існування такої заяви.

Доводи ОСОБА_1 про те, що весь час з моменту придбання - з 02.12.2014 року і по сьогодні, апелянт користується спірним транспортним засобом без будь-яких перешкод та навіть не міг уявити наявність оскаржуваного судового рішення, не спростовують висновків суду про те, що таке придбання автомобіля відбулось на підставі довіреності, яка визнана рішенням суду недійсною, у зв`язку із чим подальші реєстраційні дії відносно автомобіля є незаконними, а сам автомобіль підлягає витребуванню на користь власника - позивача ОСОБА_2 .

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог, однак частково неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку із чим мотивувальна частина заочного рішення Іванівського районного суду Одеської області від 11.12.2015 року підлягає зміні, шляхом викладення її у редакції цієї постанови. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Іванівського районного суду Одеської області від 11 грудня 2015 року змінити, викласти мотивувальну частину рішення у редакції цієї постанови.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 14 грудня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе