Номер провадження: 22-ц/813/7545/23
Справа № 522/5908/23
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2023року, постановленого під головуванням судді Абухіна Р.Д., повний текст рішення складений 24 липня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 30.03.2022 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 5000 грн. щомісячно починаючи з 30.06.2020 року і до повноліття дитини до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

03.05.2022 року на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 30.03.2022 року, Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №522/10347/20 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Виконавче провадження №68996432 було відкрито 12.05.2022 року.

Відповідно до розрахунку складеним Другим Малиновським відділом ДВС у м. Одесі, заборгованість ОСОБА_2 по аліментам станом на 31.05.2022 року складає 46 766,66 грн.

Також державним виконавцем 23.02.2023 року складено довідку, відповідно до якої за період з 01.01.2023 року по 23.02.2023 року заборгованість по аліментам складає 10 000 грн.

Оскільки, у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_4 пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 48066,66 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що судом не повно досліджені докази, не надана правова оцінка розрахунку заборгованості, судом не прийнято до уваги, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина в повному обсязі, визначеним рішенням суду.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду законне та обґрунтоване, а доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі безпідставні, оскільки він сплачував аліменти за рішенням суду у розмірі 2500 грн., та не був обізнаний про зміну розміру аліментів, заборгованість по аліментам утворилась не з його вини, після того, як державний виконавець на його адресу направив розрахунок заборгованості 01.06.2022 року він сплатив усю заборгованість.

Протоколом автоматизованого розподілу від 22 серпня 2023 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Князюка О.В. для розгляду справи (а.с. 118).

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 04 вересня 2023 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито з повідомленням про розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 122).

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №941/0/15-23 від 28 вересня 2023 року суддю ОСОБА_5 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 135).

Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду від 25 жовтня 2023 року цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. для розгляду (а.с. 136).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року цивільна справа прийнята до провадження (а.с. 139).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 141).

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою Одеського апеляційного суду від 30.03.2022 року рішення Приморського районного суду від 29.09.2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 5000 грн. щомісячно починаючи з 30.06.2020 року і до повноліття дитини до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13-17).

Відповідно до розрахунку заборгованості, проведеним старшим державним виконавцем, з 30 червня 2020 року (день звернення з позовом) по травень 2022 року (по день звернення з виконавчим листом) заборгованість ОСОБА_2 складає 46 766,66 грн. (а.с. 19).

З довідки виданої державним виконавцем від 23.02.2023 року вбачається, що боржником не надано з 01.01.2023 року по 23.02.2023 року жодних підтверджень про сплату аліментів, а тому заборгованість складає 10 000 грн. (а.с. 20).

Також судом встановлено, що відповідно до розрахунку, проведеним старшим державним виконавцем станом на 22.03.2023 року попередня заборгованість станом на 31.08.2022 року відсутня. Боржником надані квитанції про сплату аліментів стягувачу. Розрахунок заборгованості здійснено з 01.09.2022 року по 22.03.2023 року. Боржником сплачено 35000 грн., станом на 22.03.2023 року заборгованість відсутня (а.с. 49).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на її користь неустойки (пені), суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів виникла не з вини боржника, що є обов`язковою умовою та підставою нарахування пені з аліментів.

Колегія суддів з такими висновками погоджується повному обсязі, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 зазначив, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог, за відсутністю вини відповідача у простроченні сплати аліментів.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд прийняв рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надав жодної правової оцінки документально підтвердженим доказам наявної заборгованості зі сплати аліментів, не взяв до уваги наявність у відповідача об`єктів нерухомого майна, колегія суддів вважає такими, які не підлягають до задоволення, за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що заборгованість у розмірі 46 766,66 грн., виникла з моменту звернення до суду з позовом та на час зверненням до виконавчої служби з виконавчим листом, на підставі ухваленої постанови Одеського апеляційного суду, якою змінена сума аліментів, стягнута за рішенням суду з 2500 грн. до 5000 грн.

З наданих до відзиву в суді першої інстанції доказів, вбачається, що на електронну адресу ОСОБА_2 , державним виконавцем направлено 01.06.2022 року розрахунок заборгованості у розмірі 46 766,66 грн., складений 31.05.2022 року, яку ОСОБА_2 повністю сплатив 03.06.2022 року (а.с. 54).

Також матеріали справи містять квитанції про сплату аліментів у розмірі 10000 грн. 30.12.2020 року, у розмірі 2500 грн. за січень, лютий, травень, березень, квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2021 року, січень, лютий 2022 року, сплата аліментів у розмірі 5000 грн. за квітень, травень, грудень 2022 року, 5000 грн. лютий 2023 рік (а.с. 60, 61, 63, 64, 66, 71, 72, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 83, 84, 87, 88).

Колегія суддів звертає увагу на те, що застосування санкції до платника аліментів у вигляді пені необхідне існування заборгованості зі сплати аліментів, та винних дій боржника, що призвели до виникнення заборгованості.

Однак, з матеріалів справи не вбачається, а навпаки спростовується те, що саме з вини ОСОБА_2 виникла заборгованість по сплаті аліментів.

При цьому, колегія суддів вважає, що викладені доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення, за ненаданням до суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги, та позовних вимог.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Дана справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Рафаель Ірини Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 07 грудня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.О. Погорєлова

______________________________________ О.М.Таварткіладзе