ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6945/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 листопада 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Котвицького В.Л.,

при секретарі Володько С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.

В обґрунтування позову зазначено, що 07.09.2021 між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу №11269/09/21-Г.

Позивач свої зобов`язання виконав своєчасно, належним чином і в повному обсязі, зокрема, набув у свою власність та передав 08.09.2021, згідно акту прийому-передачі на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлений відповідачем транспортний засіб марки Hyundai Sonata, моделі Sonata, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , вартістю 318 386.00 грн., який був зареєстрований за позивачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 08.09.2021 ТСЦ 8043, а відповідач зобов`язалась прийняти транспортний засіб та своєчасно сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору фінансового лізингу та вимог Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідач прийняв від позивача платне володіння та користування замовлений транспортний засіб, сплативши лише перший платіж.

Отже, відповідач порушив зобов`язання за договором фінансового лізингу щодо сплати лізингових платежів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка не погашена відповідачем добровільно.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, 05.07.2022 відповідачу направлена досудова вимога №УФ-45696 про сплату виниклої заборгованості з попередженням розірвання договору фінансового лізингу в односторонньому порядку та подальшим зверненням до суду з позовною заявою.

Станом на 08.10.2022 заборгованість відповідача перед позивачем за договором фінансового лізингу становить 411 819,76 грн., у зв`язку з чим ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» вимушений звернутись зо суду з вказаним позовом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 30.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача судове засідання не з`явився, однак у позовних вимогах просив суд про задоволення позову у повному обсязі.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву чи заперечень, будь-яких клопотань від нього до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі не повідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, з урахуванням того, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, не з`явився в судове засідання, не подав відзив на позов, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 07.09.2021 між ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір фінансового лізингу 11269/09/21-Г.

Згідно акту прийому-передачі об`єкта лізингу до договору фінансового лізингу №11269/09/21-Г від 07.09.2023 ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» передав у користування ОСОБА_1 транспортний засіб марки Hyundai Sonata, моделі Sonata, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , вартістю 318 386.00 грн.

Позивачем 14.10.2022 відповідачу засобами поштового зв`язку направлено повідомлення (вих. № УФ-49208 від 14.10.2022) про відмову (розірвання) розірвання Договору фінансового лізингу та вимогу про повернення об`єкту фінансового лізингу.

Доказів щодо отримання відповідачем вказаного повідомлення суду не надано.

Станом на 17.08.2023 заборгованість відповідача перед позивачем за договором фінансового лізингу становить 411 819,76 грн., яка складається з: заборгованості по сплаті лізингових платежів у сумі 74 142,65 грн., розміру всіх майбутніх лізингових платежів у частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу у сумі 69 111,24 грн., неустойки у сумі 204 461,84 грн., штрафу у розмірі 10% у сумі 8042,64 грн., пені у сумі 41 269,82 грн., 3% річних у сумі 2602,66 грн., інфляційних нарахувань у сумі 12 188,91 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг», відносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем, що виникають на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених законами України з питань регулювання діяльності з надання фінансових послуг, цим Законом та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами. Відносини, що виникають між лізингодавцем та продавцем (постачальником) у зв`язку з набуттям лізингодавцем у власність об`єкта фінансового лізингу для подальшої передачі цього об`єкта лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Положення інших нормативно-правових актів регулюють відносини у сфері фінансового лізингу в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частини 2, 3 статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачають, що істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингоодержувач має право: обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям; вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. Лізингоодержувач зобов`язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі; надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; письмово повідомляти про порушення строків проведення або не проведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, - негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором. Умови ремонту і технічного обслуговування предмета лізингу можуть визначатися окремим договором. Лізингоодержувач може мати інші права та обов`язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів.

Згідно п.13 Договору фінансового лізингу, Договір фінансового лізингу набуває чинності з моменту його підписання обома Сторонами та скріплення печатками Сторін (У разі їх наявності) та діє протягом перебігу Строку лізингу (крім випадків, коли з підстав та в порядку, передбаченому цим Договором, Сторона відмовиться від Договору в односторонньому порядку або Сторони досягнуть згоди про дострокове припинення розірвання цього Договору).

Зобов`язання за Договором, у разі його можливого порушення, не припиняються із закінченням строку його дії та припиняються їх повним виконанням.

Пунктом 15 Договору фінансового лізингу передбачено, що своїм підписом на Договорі Лізингоодержувач підтверджує факт отримання Договору фінансового лізингу в дату його укладення та запевняє, що на дату підписання Договору ознайомився та має доступ до Загальних умов договору фінансового лізингу», які розміщені на офіційному веб-сайті Лізингодавця та є діючими на дату укладання Договору, а також підтверджує отримання перед укладанням Договору інформації , передбаченої ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Згідно п. 1.1. Загальних умов, Лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлене Лізингоодержувачем майно (далі по тексту «Об`єкт лізингу»), найменування, марка, модель, рік випуску, ціна, строк лізингу, лізингові платежі та інші суттєві умови користування якого зазначаються у Договорі, а Лізингоодержувач зобов`язується прийняти Об`єкт лізингу та сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору, а в кінці строку д Договору має право придбати Об`єкт лізингу у власність за викупною вартістю, визначеною у Договорі.

Свої зобов`язання позивач виконав своєчасно, належним чином і в повному обсязі, зокрема, набув у свою власність та передав 08.09.2023, згідно акту прийому-передачі на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування замовлений Лізингоодержувачем транспортний засіб марки Hyundai Sonata, моделі Sonata, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 , вартістю 318 386.00 грн., який був зареєстрований за позивачем на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 08.09.2021 ТСЦ 8043 (далі по тексту «Об`єкт лізингу»), а відповідач зобов`язався прийняти Об`єкт лізингу та своєчасно сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов Договору фінансового лізингу та вимог Закону України «Про фінансовий лізинг».

В свою чергу, відповідач оплативши перший лізинговий платіж, прийняла від позивача у платне володіння та користування замовлений Об`єкт лізингу, а з 2 лізингового платежу взагалі припинила виконувати зобов`язання по оплаті лізингових платежів.

З наданого розрахунку заборгованості та виписки за договором вбачається, що відповідач користувався автомобілем та вносив кошти на погашення заборгованості по сплаті лізингових платежів.

Незважаючи на спроби позивача врегулювати спір в досудовому порядку, відповідачем були проігноровані всі вимоги позивача, як наслідок заборгованість за Договором фінансового лізингу наразі залишилась непогашеною.

Отже, відповідач порушила взяті на себе за Договором фінансового лізингу зобов`язання щодо сплати лізингових платежів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 143 253,89 грн.(заборгованість по сплаті лізингових платежів у сумі 74 142,65 грн. та розмір всіх майбутніх лізингових платежів у частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу у сумі 69 111,24 грн.), яка не була погашена відповідачем добровільно.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті лізингових платежів у розмірі 143 253,89 грн. є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань за Договором фінансового лізингу, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь інфляційних нарахувань у сумі 12 188,91 грн., а також 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі - 2602,66 грн.

Вказані розрахунки інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми перевірені судом та здійснені позивачем вірно.

Проте в частині вимоги про стягнення з відповідача неустойки, штрафу у розмірі 10 % та пені, підстави для задоволення позову відсутні з огляду на наступне.

Згідно п.14 Договору фінансового лізингу, підписанням цього Договору фінансового лізингу Лізингоодержувач приєднується до Загальних умов договору фінансового лізингу, які є публічною частиною Договору фінансового лізингу (далі за текстом - Загальні умови).

Загальні умови договору фінансового лізингу (та будь-які посилання на них в Договорі), розміщені на офіційному веб-сайті Лізингодавця за посиланням: https://ulf.ua/ua/dokumenty/usloviya-k-dogovoru-fl.html a6o QR-кодом, в редакції, діючій на дату укладання цього Договору, та є невід`ємною складовою частиною Договору.

Тобто, своїм підписом в цьому документі відповідач підтвердила, що вона належним чином ознайомлена та погоджується з умовами Договору фінансового лізингу (включаючи Загальні умови) щодо порядку та розміру сплати лізингових та інших платежів, що можуть змінюватися відповідно до Договору, щодо відповідальності та розміру штрафних санкцій щодо зміни, припинення Договору, порядку та суми дострокового викупу Об`єкта лізингу тощо. Лізингоодержувач підтверджує, що йому зрозумілі наслідки укладення цього Договору (включаючи Загальні умови) та зобов`язується дотримуватися усіх його умов.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Договір фінансового лізингу № 11269/09/21-Г від 07.09.2021 не містить розділу щодо відповідальності сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору лізингу.

Посилання позивача на Загальні умови договору фінансового лізингу, які розміщені на офіційному веб-сайті Лізингодавця, суд відхиляє, оскільки вони не підписані боржником.

Загальні умови договору фінансового лізингу, розміщені на офіційному веб-сайті Лізингодавця з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою договору лізингу №11269/09/21-Г від 07.09.2021, якщо вони не підписані відповідачем, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Договорі, який безпосередньо підписаний Лізингоодержувачем.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Лізингодавцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Лізингодавець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору фінансового лізингу діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (Лізингоодержувач) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі №1-12/2013 з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору.

Так, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення штрафних санкцій за договором лізингу посилається на загальні умови договору фінансового лізингу (для фінансування вживаних об`єктив лізингу), але вони не підписані відповідачем та матеріали справи не містять підтверджень, що саме з вказаними умовами та наслідками ознайомлений відповідач і погодився з ними.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (Лізінгодавця) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а Лізінгодавець має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства, пересічний громадянин (в даному випадку Лізінгоодержувач) з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про всі умови за конкретним договором фінансового лізингу, який укладений у вигляді самого Договору та Загальних умов договору фінансового лізингу.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору фінансового лізингу, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відповідач взятих на себе зобов`язань в строки передбачені договором фінансового лізингу належним чином не виконала, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у сумі 158 045,46 грн., яка складається з: заборгованості по сплаті лізингових платежів у сумі 74 142,65 грн., розміру всіх майбутніх лізингових платежів у частині оплати вартості об`єкта фінансового лізингу у сумі 69 111,24 грн., 3% річних у сумі 2602,66 грн. та інфляційних нарахувань у сумі 12 188,91 грн.

Позовні вимоги підлягають задоволенню частково (158 045,46 грн.), а саме у розмірі 38,38% (158 045,46 х 100 : 411 819,76). А тому судовий збір за розгляд справи у пропорційному розмірі - 2370,85 грн. слід покласти на відповідача (6177,31:100 х 38,38%).

Таким чином, з відповідача слід стягнути судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2370,85 грн.

На підставі викладеного та керуючись Закону України «Про фінансовий лізинг», статтями 4, 12, 13, 76, 81, 82, 141, 211, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» ( ідентифікаційний код 41110750) заборгованість за Договором фінансового лізингу №11269/09/21-Г від 07.09.2021 у сумі 158 045,46 грн., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2370,85 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя В.Л. Котвицький