РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/3075/23

провадження у справі № 2/0285/716/23

23 листопада 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді….……….………Літвин О. О.,

секретаря………………….………..Клечковської М. М.,

з участю:

представника позивача.....................Борсученка Р. В.,

представникавідповідача................Леончук К. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

цивільну справу за правилами загального позовного провадження

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області

ІІІ особа Пенсійний Фонд України

про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Фонду соціального страхування України в особі голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Барановського Олександра Володимировича, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ №02-55-к про його звільнення від 11.04.2023, поновити його на посаді начальника Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (далі за текстом відділення Фонду) та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.04.2023 до дня винесення рішення.

В обґрунтування позову зазначив, що 01.03.2022 він був призначений на посаду начальника відділення Фонду. Наказом №02-55-кголови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (далі за текстом Комісія) Барановського від 18.04.2023 його звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, проведеним без згоди профспілкової організації та без пропозиції йому усіх вакантних посад.

У зв`язку з припиненням 07.07.2023 державної реєстрації Фонду соціального страхування України (далі за текстом Фонд) та його управлінь, зокрема і у Житомирській області, протокольною ухвалою суду від 03.08.2023 було залучено правонаступника відповідача Головне управління пенсійного фонду України у Житомирській області /а.с.80/.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у відзиві, поданому 13.06.2023, та в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що оскаржуваний наказ винесений правомірно, відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому зазначила, що законодавцем в особі Верховної ради України прийнято рішення про припинення Фонду, яке є чинним, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з його реорганізації. Прийняте рішення про скорочення чисельності та штату працівників управління Фонду є дією, вчиненою на виконання вимог Закону України №1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі за текстом Закон №1105) та Постанови Кабінету Міністрів України Кабінету від 27.12.2022 №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» (далі за текстом Постанова №1442). Існуюча законодавча база унеможливлює здійснення переведення працівників Фонду до Пенсійного фонду України саме «в порядку переведення».

Основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України складають посади державної служби, на відміну від посад працівників Фонду. Оскільки законодавцем не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі, вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на законодавстві. Окрім того, інформація щодо оголошення про добір оприлюднювалась на офіційній сторінці Головного управління Facebook та відповідні листи направлялись до відділення Фонду, однак ОСОБА_2 із заявою не звертався, хоча мав можливість взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад державної служби на загальних засадах, проте такою можливістю не скористався.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 перебував з відповідачем у трудових відносинах, обіймаючи посаду начальника відділення Фонду. У зв`язку із закінченням строкового трудового договору, він звільнявся із посади, а в подальшому, без відриву в часі, знову був призначений на ту ж саму посаду.

01.03.2022 наказом №02-80-к управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області від 24.02.2022 Рогатюка призначено на посаду начальника відділення Фонду.

19.01.2023 позивач отримав особисто письмове попередження про скорочення посади, яку він обіймає, з 18.04.2023 та про наступне звільнення. При цьому його повідомлено, що у зв`язку із скороченням всього штату та чисельності працівників Фонду, інша робота йому не пропонується.

Наказом №02-55-кголови Комісії від 11.04.2023 Рогатюказвільнено із займаної посади (начальника відділення Фонду) 18.04.2023 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Кожен має право на працю, належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст.51 КЗпП Україниправовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору (ч.2 ст.2 КЗпП України), яким відповідно до ст.21 КЗпП України є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Пунктом 1 ч.1 ст.40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення з підстав, зазначених у п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ст.49-2 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

01.01.2023 набрав чинності Закон України №2620-ІХ «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі за текстом Закон №2620), яким Закон №1105 викладено в новій редакції. Зокрема, передбачено припинити Фонд та управління його виконавчої дирекції, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023. Юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації (ст.104 ЦК України).

Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення Фонду, яке є чинним та в установленому порядку не визнавалося неконституційним, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації Фонду.

Постановою №1442 утворено комісії з реорганізації Фонду та управлінь його виконавчої дирекції, головами яких прийняті рішення про скорочення чисельності та штату працівників управління Фонду.

У даній справі суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників, право визначати чисельність і штат яких належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Прийняття рішення про скорочення чисельності штату працівників є виключною компетенцією власника підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.

Оспорюваний у даній справі наказ видано саме у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, що пов`язане із законодавчими змінами.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Правові основи організації та діяльності Пенсійного фонду визначаються, зокрема, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280. Гранична чисельність державних службовців та працівників Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» державні службовці апарату центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади в порядку, передбаченому законодавством про державну службу (якщо інше не передбачено законом).

Отже, основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України та його територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України «Про державну службу». Відповідно до останнього вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина Україна на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється.

За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Фонд є некомерційною самоврядною організацією та не належить до структури центральних органів виконавчої влади, посади працівників Фонду, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю.

Враховуючи зазначене, посади органів Фонду не є рівнозначними посадами державної служби.

Прийнявши рішення про припинення Фонду, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення його працівників, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях.

За таких умов, переведення працівників Фонду на посаді державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить Закону України «Про державну службу», в силу положень якого без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець.

Таким чином, законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.

Законодавством при регулюванні трудових відносин працівників при проходженні та припиненні державної служби згідно із Законом «Про державну службу» і державної служби особливого характеру встановив відмінності у правовому статусі осіб, які належать до різних за родом і умовами діяльності категорій службовців (державних службовців та осіб рядового і начальницького складу).

Аналіз норм Закону «Про державну службу», чинного на момент виникнення спірних відносин, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачеві іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі. Своєю чергою, позивач мав можливість взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад рядового і начальницького складу на загальних засадах.

Державний орган самостійно визначає у який спосіб він планує організувати призначення на такі вакансії. Залежно від обраного способу, державний орган може розмістити інформацію на офіційному вебсайті та сторінках в соціальних мережах державного органу, зробити розсилку серед кандидатів, які успішно пройшли усі етапи оцінювання під час останніх конкурсів у державному органі, повідомити про вакансію працівникам державного органу за допомогою внутрішніх каналів комунікації державного органу тощо. Як вбачається з листів, які було направлено відповідачем до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирської області, які, в свою чергу, головою Комісії Барановським О. В. доводилися до відома працівників відділень управління Фонду, відповідач починаючи з січня по квітень 2023 року щомісяця повідомляв про наявність у нього вакантних посад державної служби та порядок на їх призначення. Інформація щодо оголошення про добір оприлюднювалась на офіційній сторінці Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області Facebook у грудні, січні, лютому, березні та квітні 2022 року. З 08.12.2022 (дати введення в дію посад, функціональні обов`язки працівників за якими, передбачають здійснення обов`язків, передбачених Законом №2620до 18.04.2023 (дати звільнення працівників управління Фонду), в Головному управлінні було оголошено про добори 246 разів.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачем вживались заходів для працевлаштування працівників Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирської області та його відділень.

Протягом всього часу, з моменту попередження про наступне вивільнення, ОСОБА_2 із заявою, заповненою особовою карткою встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад, не звертався. Таким чином, він мав можливість взяти участь у конкурсі на зайняття вакантних посад державної служби на загальних засадах в порядку, визначеному Законом «Про державну службу», проте не скористався такою можливістю.

Щодо наявної у відповідача вакантної посади, не пов`язаної з державною службою, і переважне право на призначення саме ОСОБА_2 на цю посаду, то суд зазначає, що позивач не відноситься до працівників, які мали право на гарантії щодо працевлаштування.

Таким чином, при звільненні позивача голова Комісії та відповідач дотримались норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, та вжили всіх можливих заходів, передбачених чинним законодавством, щодо недопущення порушення права Рогатюка на працю.

Окрім того, законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 (далі за текстом Закон №2136) встановлено, що під час дії воєнного стану діють обмеження та особливості організації трудових відносин, визначені цим законом, положення якого, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Зокрема, в період дії воєнного стану норми ст.43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів. З огляду на це, вимоги позивача щодо неправомірності дій відповідача в частині не погодження його звільнення з профспілковою організацією є необґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

За таких обставин, суд вважає, що при звільненні позивача були дотримані вимоги чинного законодавства України, а тому в задоволенні позову йому слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись статтями 76-81, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог до Головного Управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі її подання рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Дата виготовлення повного тексту рішення 01 грудня 2023 року.

Головуюча суддя О. О. Літвин