ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року м. Чернівці

Справа № 717/811/23

Провадження №22-ц/822/826/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар Факас А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Департамент патрульної поліції, Державна казначейська служба України,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 серпня 2023 року, головуючий у І-й інстанції Телешман О.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2023 року звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями і діями.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому було спричинено моральну шкоду. Він працює водієм і дана ситуація вплинула на його емоційний стан, він хвилювався, змушений був змінювати графік роботи для явок до суду, докладати додаткових зусиль для організації свого звичного життя, яке змінилося через необхідність доводити свою невинуватість в суді.

Вказував на те, що до даних правовідносин слід застосовувати положення статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки до таких висновків доходив Верховний Суд в подібних правовідносинах в численних свої постановах.

Просив стягнути з Державного бюджету України на його користь 26 000 грн компенсації моральної шкоди.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000 грн в рахунок компенсації моральної шкоди.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями посадової або службової особи органу державної влади.

Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності позивачу ОСОБА_1 спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що були порушені його права людини і громадянина, нормальні життєві зв`язки, він зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, зокрема у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

При визначені розміру моральної шкоди у розмірі 3 000 грн, суд першої інстанції виходив з характеру правопорушення, обсягу та глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача, врахував характер і тривалість страждань, які переніс потерпілий, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, а також вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що дії працівника поліції щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

Державна казначейська служба України подала відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказує на те, що у апелянта відсутнє право на відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1176 ЦК України та ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Не погоджуючись з рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки у позивача відсутні законні підстави для відшкодування за рахунок Державного бюджету моральної шкоди у зв`язку із необґрунтованістю.

В матеріалах справи немає жодного доказу наявності завдання ОСОБА_1 моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Не погоджуючись з рішенням суду, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним (прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права) та необґрунтованим, суд помилково встановив неправомірність дій відповідача та відповідно неналежним чином надав оцінку обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Вказує на те, що в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Наявні матеріали справи не містять доказів нібито неправомірності поведінки працівників поліції. А отже, не існує причинно-наслідкового зв`язку між діями поліцейських на місці події та нібито завданою позивачу моральною шкодою.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності, згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 01 січня 2022 року о 10 годині 30 хвилин інспектором взводу № 1 роти № 4 ГУНП в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Чарановським О.І. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 049223. Згідно з даним протоколом 01 січня 2022 року о 04 годині 52 хвилини на автодорозі ДН-03 Житомир - Чернівці 295 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «CITROEN BERLINGО» д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» ALCOTEST 0348 в присутності свідків, результат позитивний, 2.03 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожньої руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№ 049223.

Постановою судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області 12 квітня 2022 року провадження у справі № 676/116/22 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке інкриміноване ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу цього правопорушення і дана постанова судді набрала законної сили 23 квітня 2022 року, що підтверджується копією постанови судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2022 року у справі № 676/116/22.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Так, частиною 1 статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Так, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Аналогічну норму містить частина 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконним діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94-ВР) - відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Отже, конструкція частини 1 статті 1176 ЦК України та статей 1, 2 Закону № 266/94-ВР свідчить про те, що відшкодування шкоди на підставі зазначеного Закону № 266/94-ВР може мати місце лише у разі незаконного притягнення особи до адміністративної відповідальності у вигляді накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

ОСОБА_1 не визнавався винним у вчиненні адмінправопорушення і до нього не застосовувалися адміністративні стягнення у виді незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відтак, Закон № 266/94-ВР не врегульовує спірні правовідносини і його норми не підлягають застосуванню, про що правильно зазначив суд першої інстанції.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 статті 1176 ЦК - шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відшкодування шкоди в такому разі відбувається, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, що врегульовано статтями 1173, 1174 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Отже, в деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому саме на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 вказано, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Аналогічний висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області 12 квітня 2022 року провадження у справі № 676/116/22 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке інкриміноване ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього правопорушення і дана постанова судді набрала законної сили 23 квітня 2022 року.

Вищевказаною постановою встановлено, що суду не надано жодних доказів, що ОСОБА_1 керував автомобілем о 4 год 52 хв, а наданий акт огляду на стан сп`яніння і його результати є неналежним доказом, адже такий огляд проведений поліцейськими більше ніж за 4 години від інкримінованого ОСОБА_1 правопорушення.

За змістом норм глав 19-21 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Наведене цілком підтверджує факт заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, які не відповідали закону, та як наслідок, після складення протоколу він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого звичного життя, яке змінилося через необхідність доводити свою невинуватість в суді, щоб підтвердити свою доброчесну поведінку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до даних правовідносин слід застосовувати положення статті 1174 ЦК України, якою встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, моральні страждання позивача виявились у душевних переживаннях та хвилюванні через ухвалення незаконного рішення працівником поліції, а також позивач був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх порушених прав: у моральних стражданнях та душевних переживаннях та болі, а також він був змушений докладати додаткових зусиль для поновлення своїх прав.

Зазначені обставини відповідачами не спростовано.

При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції керувався принципами виваженості, розумності та справедливості.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , права якого були порушені незаконними діями працівника поліції Управління патрульної поліції в Хмельницькій області.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Посилання представника позивача ОСОБА_2 про неврахування судом першої правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), не заслуговують на увагу, оскільки фактичні обставини у вказаній справі відрізняються від тих, що установлені у даній справі, яка переглядається в апеляційному порядку. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в наведеній постанові йдеться про притягнення особи до адміністративної відповідальності судом і в подальшому про скасування постанови суду першої інстанції постановою апеляційного суду, що, дійсно, в даних справах стало підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 89 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 12, 81 ЦПК України, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг не знайшли своїх підтверджень та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції та ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 28 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк