23.11.2023 Справа № 756/1932/23
Провадження № 2/325/5825/23
Справа № 756/1932/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Діденка Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Гасанової Л.Х.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сидоренко Д.А. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа: Первинна профспілкова організація працівників державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

13 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: поновити його на посаді начальника відділу досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України», з дати звільнення: з 10 січня 2023 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.07.2020 р. він перебуває у трудових відносинах з ДП «Адміністрація морських портів України». З 20.05.2021 р. призначений на посаду начальника відділу досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками апарату управління ДП «АМПУ». Наказом № 84-к від 28.02.2022 р. оголошено простій. Наказом № 239-к від 30.08.2022 р. припинено з 30.08.2022 р. простій та призупинено дію трудового договору з позивачем до відновлення можливості виконувати ним роботу, але не пізніше наступного дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні. Наказом від 09.09.2022 р. № 65/10 введено в дію організаційну структуру апарату управління ДП «АМПУ», а відповідно до наказу ДП «АМПУ» № 66/10 від 09.09.2022 р. запроваджено зміни в організації виробництва і праці в апараті управління ДП «АМПУ» шляхом скорочення штату і чисельності працівників. Наказом від 09.01.2023 р. № 17-к «Про звільнення» позивача було звільнено 10.01.2023 р. з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки позивача не було попереджено про зміни в організації виробництва і праці, та скорочення штату і чисельності працівників за два місяці, як передбачено законом, та не виконав вимоги закону щодо пропозиції іншої роботи серед усіх вільних вакансій. Також, позивач вказує, що реального скорочення штату та чисельності працівників не було, а таким чином роботодавець усунув небажаних працівників. Також, відповідач не виконав вимоги закону щодо повідомлення профспілкового органу про наступне вивільнення. Крім того, позивач стверджує про неможливість його звільнення, оскільки дію трудового договору було призупинено самим роботодавцем, і тому звільнення під час призупинення дії трудового договору є незаконним. Також, позивач є членом профспілкового органу, і перед його звільненням не було отримано згоди профспілкового органу. У зв`язку з цим, позивач вважає, що його звільнення є незаконним, порушує його права та законні інтереси як працівника, а тому просив поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Заочним рішенням від 13.04.2023 р. позов задоволено.

Ухвалою суду від 20.07.2023 р. заочне рішення скасоване, справу призначено до розгляду по суті.

17.10.2023 р. до суду надійшли письмові пояснення відповідача, у яких відповідач заперечив проти позову. Зазначив, що з 01.03.2022 р. відповідачем оголошено простій. З 30.08.2022 р. з позивачем призупинено дію трудового договору на період воєнного стану. Наказом ДП «АМПУ» № 65/10 введено в дія нову організаційну структуру ДП «АМПУ», та наказом ДП «АМПУ» № 66/10 запроваджено зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату і чисельності працівників. Наказом від 24.10.2022 р. вирішено скоротити з 11.01.2023 р. вирішено скоротити, зокрема посаду начальника відділу дослідження та аналізу служби аналізу та управління ризиками. Листом № 2527/10-01-16 від 28.10.2022 р. ОСОБА_1 надіслано накази, попередження про наступне вивільнення та запропоновано інші вакантні посади за надісланим переліком вакантних посад. Крім того, попередження про наступне вивільнення надіслано позивачу у месенджер WhatsApp. Також, позивачу надсилались переліки вакантних посад 01.11.2022 станом на 31.10.2022, 07.11.2022 станом на 01.11.2022, 14.11.2022 станом на 14.11.2022, 21.11.2022 станом на 21.11.2022, 30.11.2022 станом на 28.11.2022, 06.12.2022 станом на 05.12.2022, 12.12.2022 станом на 12.12.2022, 20.12.2022 станом на 20.12.2022, 26.12.2022 станом на 26.12.2022, 02.01.2023 станом на 02.01.2023, 09.01.2023 станом на 09.01.2023. Листи направлялись на поштову адресу позивача, із зазначенням його номера телефону. Наказом від 09.01.2023 р. № 17-к позивача звільнено з посади з 10.01.2023 р. Відповідач стверджує, що діяв добросовісно стосовно позивача і не допустив порушення його прав.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов з викладених у ньому підстав, додатково зазначив, що йому не запропонували посаду начальника відділу аналізу та оцінки діяльності відокремлених підрозділів служби аналізу та управління ризиками. Вважає, що відповідач його спеціально його позбувся під приводом скорочення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову з підстав, викладених у письмових поясненнях.

Третя особа також в судове засідання уповноваженого представника не направила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з такого.

Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини.

Під час розгляду справи судом встановлено, що 20.07.2020 року позивача прийнято на роботу в ДП «Адміністрація морських портів України».

Наказом № 84-к від 28.02.2022 р. «Про організаційні заходи, пов`язані з введенням воєнного стану в Україні» оголошено простій з 01.03.2022 р.

Наказом № 239-к від 30.08.2022 р. припинено з 30.08.2022 р. простій начальнику відділу досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками апарату управління ОСОБА_1 та призупинено дію трудового договору з позивачем до відновлення можливості виконувати ним роботу, але не пізніше наступного дня після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

В серпні 2022 р. затверджено нову організаційну структуру ДП «Адміністрація морських портів України».

Згідно з наказом від 09.09.2022 р. № 66/10 запроваджено зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату і чисельності працівників.

Наказом від 24.10.2022 р. № 374-к «Про скорочення штату і чисельності працівників апарату управління ДП «АМПУ», вирішено скоротити, зокрема, з 11.01.2023 р. відділ досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками у складі: начальник відділу - у штатна одиниця, аналітик консолідованої інформації 1 категорії - 1 штатна одиниця. Надано розпорядження зі здійснення заходів щодо вивільнення працівників відповідно до вимог законодавства: повідомити за два місяці, запропонувати переведення на вакантні посади.

Листом № 2527/10-01-16 від 28.10.2022 р. ОСОБА_1 поштою надіслано вказані накази, попередження про наступне вивільнення та запропоновано інші вакантні посади за надісланим переліком вакантних посад. Крім того, попередження про наступне вивільнення надіслано позивачу у месенджер WhatsApp.

В судовому засіданні позивач підтвердив, що адреса, на яку відповідач надсилав йому кореспонденцію, є дійсною, але зазначив, що не отримував листів.

Також, позивачу листами з описом вкладення надсилались переліки вакантних посад 01.11.2022 станом на 31.10.2022, 07.11.2022 станом на 01.11.2022, 14.11.2022 станом на 14.11.2022, 21.11.2022 станом на 21.11.2022, 30.11.2022 станом на 28.11.2022, 06.12.2022 станом на 05.12.2022, 12.12.2022 станом на 12.12.2022, 20.12.2022 станом на 20.12.2022, 26.12.2022 станом на 26.12.2022, 02.01.2023 станом на 02.01.2023, 09.01.2023 станом на 09.01.2023. Листи направлялись на поштову адресу позивача, із зазначенням його дійсного номера телефону.

Наказом від 09.01.2023 р. № 17-к позивача звільнено з посади з 10.01.2023 р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з Реєстром застрахованих осіб, у січні 2022 р. позивачу нарахована заробітна плата 54936,46 грн., у лютому 2022 р. - 71889,33 грн.

Відповідно до роздруківки заробітної плати позивача за січень 2023 р., він сплачує внески до профспілкової організації.

Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст. 5-1 Кодексу законів про працю України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Відповідно до частин 3, 4 ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

На підставі ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України, Бюро економічної безпеки України чи органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового та митного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Законів України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми статті 43 Кодексу законів про працю України не застосовуються, крім випадків звільнення працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілкових органів.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Оцінка доказів і мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Досліджені судом докази підтверджують, що позивач був звільнений з 10.01.2023 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням відділу і його посади.

Надаючи оцінку доводам позивача стосовно незаконності його звільнення через відсутність згоди профспілки, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 5 Законів України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» норми статті 43 КЗпП України у період дії воєнного стану не застосовуються, оскільки позивач не обирався до профспілкових органів Первинної профспілкової організації працівників Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Також, судом встановлено, що відповідачем запроваджені зміни в організації виробництва і праці шляхом скорочення штату і чисельності працівників. Зокрема було вирішено скоротити відділ, у якому працював позивач і його посаду.

Суд зазначає, що проведення оптимізації організаційної структури є виключним правом роботодавця, за умови дотримання визначеного законом порядку. Так, суду надані затверджені роботодавцем зміни до організаційної структури, накази про запровадження змін в організації виробництва і праці та про скорочення, зокрема відділу досліджень та аналізу служби аналізу та управління ризиками апарату управління.

Водночас, у цій справі позивачем не було надано доказів на підтвердження штучності запроваджених відповідачем організаційних змін.

На переконання суду, під час звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідачем дотримано вимоги трудового законодавства: позивач був належним чином повідомлений про наступне звільнення за два місяці; з метою продовження трудових відносин позивачу неодноразово було запропоновано переведення на вакантні посади відповідно до його кваліфікації та досвіду роботи, на які останній не реагував; позивач не обирався до профспілкових органів та не мав переважного права на залишення на роботі.

З урахуванням призупинення трудового договору з позивачем і відсутності його на робочому місці у зв`язку із цим, суд вважає, що надіслані відповідачем листи на адресу позивача із зазначенням його номера телефону, у яких позивачу пропонувались наявні вакантні посади, є належним виконанням відповідачем положень ст. 49-2 КЗпП України. Крім того, повідомлення позивача здійснювались також у месенджер на його номер телефону.

Також, суд відхиляє доводи позивача про неможливість його звільнення через призупинення трудового договору, оскільки призупинення трудового договору не припиняє трудових відносин.

Так, положеннями ст. 40 КЗпП України заборонено звільнення працівника з ініціативи роботодавця в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Проте, заборони звільнення працівника з ініціативи роботодавця під час призупинення дії трудового договору законодавство не містить.

Суд вважає, що неможливо застосовувати аналогію заборони звільнення під час відпустки або тимчасової непрацездатності із звільненням під час призупинення дії трудового договору, оскільки ці категорії пов`язані з різними обставинами і не тотожні за змістом. Крім того, призупинення трудового договору є тимчасовим обмеженням конституційних прав особи, передбачених статтями 43, 44 КЗпП України (ч. 2 ст. 1Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).

Тому, враховуючи відсутність прямої вказівки у законі про заборону звільнення працівника під час призупинення дії трудового договору, у суду відсутні підстави вважати, що в цій частині роботодавець порушив вимоги трудового законодавства.

Законодавством не встановлено заборони для роботодавця запроваджувати зміни в організації виробництва і праці під час призупинення дії трудового договору, а також відсутня заборона звільнення працівників з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, у період такого призупинення.

Крім того, судом були додатково перевірені доводи позивача стосовно наявності зазначеної ним в засіданні вакантної посади начальника відділу аналізу та оцінки діяльності відокремлених підрозділів служби аналізу та управління ризиками, та встановлено відсутність такої вакантної посади.

Отже, суд вважає, що позивач не довів порушення відповідачем його трудових прав, а тому підстави для задоволення його вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а позивач відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, розподіл витрат зі сплати судового збору суд не здійснює.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9, 10, 12, 18, 263-265, 272, 280, 353, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне рішення складене 01.12.2023 р.

Суддя Є.В. Діденко