13.11.2023 Єдиний унікальний номер 265/2331/15
Провадження №4с/205/2196/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2023 р. м.Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Курбановой Н.М.,

за участю секретаря Галушки А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області та скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 , звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області та просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 06.07.2016 р. по справі №265/2331/15-ц.

В обґрунтування скарги зазначив, що 06.07.2016 р. Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя постановив ухвалу по справі № 265/2331/15-ц - про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання своїх зобов`язань за рішенням суду. Підставою встановлення заборони на виїзд визначено ухилення позивача від виконання своїх обов`язків за виконавчим листом №2/265/1263/15, виданим 10.02.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, витрат, понесених за проведення авто - товарознавчої експертизи в розмірі 337372,91 гривень, який перебував на примусовому виконанні Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського управління юстиції, виконавче провадження № 50683286. Заявник про звернення державного виконавця до суду за встановленням заборони на виїзд не знав, про розгляд судом відповідної заяви не повідомлявся. Про існування заборони на виїзд він дізнався 08.06.2023 р., при спробі перетину кордону України в прикордонному пункті пропуску «Угринів-Долгобичув». Державна прикордонна служба відмовила заявнику в перетині кордону на підставі інформації з власної бази даних про наявність обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого зазначеною вище ухвалою суду. Заявник вважає, що встановлене обмеження на виїзд порушує його право на свободу пересування та право на працю, надане Конституцією України. Станом на липень 2023 р. виконавче провадження 50683286 завершено, стягнення заборгованості не здійснюється. Після закінчення виконавчого провадження державний виконавець був зобов`язаний провести дії зі скасування встановлення тимчасового обмеження заявника у праві виїзду за межі України, однак з невідомих причин державний виконавець цього не зробив, а обмеження, накладені на заявника, залишились. На момент звернення до суду з цією заявою заявник має пропозицію щодо працевлаштування на території Республіки Польща від компанії «Legal Work Sp. z o.o.» за договором доручення з 26.06.2023 р. до 25.09.2023р. на посаду інженера-електромеханіка із заробітком не менше 7 500,00 злотих брутто. Окремо заявник має запрошення на сезонну роботу до Республіки Польща на період з 15.07.2023 р. по 31.12.2023 р. Заявник позбавлений права вільного обрання праці в іншій країні через встановлене обмеження в перетині кордону. Це обмеження мав скасувати державний виконавець та оскільки виконавцем обмеження скасовано не було, це необхідно зробити в судовому порядку. Просить визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Лівобережного (Орджонікідзевського) відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполь Маріупольського району Донецької області та скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ОСОБА_1 на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 06.07.2016 р. по справі 265/2331/15-ц.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.08.2023 р. прийнято вказану скаргу до розгляду.

Представник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шалабаєва Л.С. (далі Відділ), надала суду заперечення на дану скаргу, в яких зазначила, що за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі АСВП) на виконанні у Відділі перебував виконавчий лист № 265/2331/15-ц, виданий 10.02.2016 р. Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 332772,91 грн., моральної шкоди у розмірі 2000 грн., витрат понесених на проведення авто-товарознавчої експертизи у розмірі 2600 грн., а всього 337372,91 грн. Матеріально технічна база, приміщення Відділу та виконавчі провадження, що перебували у Відділі станом на 23.02.2022 р. за адресою: АДРЕСА_1 , фактично знищені в наслідок збройної агресії російської федерації проти України. Зазначена територія відповідно входить до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні). Виконавчий лист № 265/2331/15-ц був пред`явлений стягувачем - ОСОБА_2 на виконання до Відділу декілька разів, відповідно державними виконавцями Відділу з метою примусового виконання вище вказаного виконавчого листа вчинялись виконавчі дії та застосовувались заходи примусового виконання у наступних виконавчих провадженнях:

1) ВП 50683286: 05.04.2016 р. на підставі заяви стягувача та виконавчого документа, державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 50683286. 05.04.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, відомості про обтяження були внесені до відповідних державних реєстрів. 12.04.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, згідно якої з боржника підлягає стягненню виконавчий зір в сумі 33737,29 грн. 14.07.2016 р. виконавчі провадження ВП 50683286 та ВП 50580745 з примусового виконання виконавчого листа № 265/2331/15-ц, виданого 22.02.2016 р. Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового 3814,93 грн., було об`єднано у зведене виконавче провадження № 51665894. 13.09.2016 р. на підставі відповіді ДФС про наявність у боржника рахунків в АТ «УкрСиббанк» було винесено постанову про арешт коштів боржника, яку надіслано до АТ «УкрСиббанк». 31.10.2016 р. в ході примусового виконання рішення державним виконавцем було здійснено опис майна боржника, а саме було проведено опис 1/1 частки нежилого приміщення, яке складається з підвалу №6 площею 175,25кв.м., підвалу №7-24,8кв.м., підвалу №8- 39,2кв. м., підвалу №13-45,2кв.м., загальною площею 284,5кв.м., приміщення у незадовільному стані. 11.11.2016 р. винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єктам господарювання для участі у виконавчому провадженні. 14.04.2017 р. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, через його відмову залишити за собою майна боржника, яке не було реалізовано під час примусового виконання рішення, відсутність у боржника іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, також у постанові зазначено про відсутність у боржника джерел отримання доходу, про відсутність пенсійних виплат, про відсутність коштів на рахунках та неможливість стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 06.07.2016 р. у справі № 265/2331/15-ц, яка набрала чинності 25.07.2016 р., судом було задоволено подання державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання своїх зобов`язань за рішенням суду, у зв`язку з ухиленням боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Ухвалу судом направлено для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України. Матеріали завершених переданих до архіву виконавчих проваджень ВП 50683286, ВП 50580745 (зведене ВП 51665894) у 2021 році були знищені після закінчення трирічного терміну зберігання даного виду документації.

2) ВП 53959194: 18.05.2017 р. на підставі заяви стягувача та виконавчого документа, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 53959194. 19.05.2017 р. було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 19.09.2017 р. було складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої здійснено опис нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 284,5 кв.м. В рамках ВП 53959194 державним виконавцем було вчинено виконавчі дії для визначення вартості майна та його подальшої реалізації. 08.05.2018 р. було винесено постанову про зняття арешту з майна. 26.04.2019 р. було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно змісту якої стягувачу передається в рахунок погашення боргу нежитлове приміщення загальною площею 284,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кімнати 6, 7, АДРЕСА_4 . 10.05.2019 р. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Згідно змісту постанови з боржника не стягнуто виконавчий збір в сумі 33737,29 грн., витрати виконавчого провадження, витрати, пов`язані з оцінкою вартості майна боржника, в сумі 3500 грн., залишок заборгованості 78932,91 грн.

3) ВП 59058458: 10.05.2019 р. на підставі заяви стягувача та виконавчого документа, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 59058458. 11.02.2020 р. було винесено постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках в АТ «Універсал банк» та АТ КБ «Приватбанк». 05.11.2020 р. було винесено постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках (окрім АТ «Універсал банк» та АТ КБ «Приватбанк»), в АТ «Ощадбанк», АТ «ПУМБ», АТ «Сбербанк». 10.11.2020 р. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Жодних стягнень заборгованості, виконавчого збору, витрат з боржника не відбулося.

Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом встановлених законодавством строків. На теперішній час стягувач не скористався своїм правом повторно пред`явити виконавчий лист на примусове виконання до Відділу, але наголошує на тому, що строки на таке пред`явлення ще не пропущені, крім цього строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Вважає, що скарга представника боржника - адвоката Тимошенка О.І. від 31.07.2023 р. не підлягає задоволенню з наступних підстав. Про існування заборони на виїзд заявник ОСОБА_1 дізнався 08.06.2023 р. при спробі перетину кордону, а саме ОСОБА_1 було надано письмове рішення ДПСУ від 08.06.2023 р. про відмову в перетинанні державного кордону України, в якому йдеться про наявність в базі даних Державної прикордонної служби України ухвали Орджонікідзевського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 06.07.2016 р. за цивільною справою № 265-2331-15-ц. При цьому заявник вважає, що встановлене обмеження на виїзд порушує його право на свободу пересування та право на працю, надане Конституцією України. Звертає увагу суду на той факт, що за наявності перелічених обставин ОСОБА_1 або представником заявника, не поновлюються строки на оскарження ухвали та не оскаржується саме ухвала Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 06.07.2016 р. у справі № 265/2331/15-ц в апеляційному порядку. Таким чином, є підстави вважати, що ОСОБА_1 погоджується з тим фактом, що і звернення державного виконавця до суду з питання тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, і сама ухвала суду є законодавчо обґрунтованими та винесеними з дотриманням вимог чинного законодавства України. Виконавчі провадження № 50683286, 53959194, 5905848 дійсно вважаються завершеними, але у жодному з перелічених виконавчих проваджень не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, також у жодному з виконавчих проваджень не йдеться про виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за рішенням суду у повному обсязі. Інформацію про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, уповноважений орган Держприкордонслужби вилучає (знімає з контролю) з бази даних у разі: винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; винесення постанови про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України за виконавчим документом про стягнення аліментів. Відомості щодо наявності на поточну дату рішення суду про скасування тимчасового обмеження особи у праві виїзду, якої скасовано відповідні обмеження щодо ОСОБА_1 , у Відділі відсутні. Доводе до відома суду, що на звернення до Відділу адвоката Тимошенка О.І. від 17.07.2023 р. щодо надання інформації про виконавчі провадження у відношенні ОСОБА_1 . Відділом було надано письмову відповідь від 17.07.2023 р. № 22.17-15/870, в якій було зазначено відомості про всі виконавчі провадження, суми заборгованості, а також зазначено банківські реквізити Відділу для здійснення боржником сплати. Наголошує, що на поточну дату у Відділі відсутні відомості про погашення боржником заборгованості, про сплату ним виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, тому вважає що відсутні підстави для припинення/скасування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Також, Відділ наголошує та просить суд все ж взяти до уваги, що скарга на бездіяльність державного виконавця від 31.07.2023 р. подана з порушенням строків, які визначено чинним законодавством, оскільки днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, у випадку з ОСОБА_1 є 08.06.2023 року. Вважає, що дії державного виконавця Відділу є такими, що вчинені на підставі діючого законодавства України та з його повним дотриманням, а факт «бездіяльності» державного виконавця взагалі відсутній. Просить у задоволенні скарги адвоката Тимошенка О.І., який діє в інтересах боржника ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовити. Розглянути дану справу без участі представника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі.

Скаржник ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_3 , надали суду пояснення на заперечення на скаргу представника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шалабаєвої Л.С, згідно яких свою скаргу підтримав просив її задовольнити. Крім того, зазначив, що викладені в запереченні Відділу обставини та факти не свідчать про існування конфлікту між державним виконавцем та боржником, який неминуче виникнув би при спробах боржника ухилитись від виконання судового рішення. У 2016 р. державний виконавець встановивши відсутність у боржника грошей та майна, прийняв рішення, що боржник нібито ухиляється від виконання судового рішення, та звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження права заявника на свободу пересування. Ухвала суду не містить згадки про докази, якими державний виконавець підтвердив наявність фактів ухилення заявника від виконання судового рішення. Державний виконавець підмінив причинно-наслідковий зв`язок між несплатою боржником заборгованості та його майновим становищем, тобто заявник не сплатив заборгованість не тому, що ухилявся від виконання судового рішення, а тому, що не мав джерела доходів для цього. Суд задовольнив подання державного виконавця лише тому, що почув думку тільки однієї сторони по справі державної виконавчої служби. Заявника про розгляд подання суд не сповістив, внаслідок цього заявник про це не знав і не використав можливість захистити свої права, надавши заперечення проти тверджень державного виконавця. Суд погодився з державним виконавцем в частині того, що існування несплаченої заборгованості свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення, навіть отримавши від нього документи, які свідчили, що у боржника відсутні доходи та майно. Однак, наявність заборгованості не є доказом ухилення. Суд не взяв до уваги факт прибуття боржника до державної виконавчої служби 16.06.2016 та повідомлення ним про поточне місце проживання село Халтурино Полтавської області. Факт прибуття свідчить про відсутність у боржника наміру ухилятись від виконання рішення він не переховувався від державного виконавця та не приховував майно та доходи, за рахунок яких можливо було виконати судове рішення. Постановлена судом ухвала не відповідає вимогам законності, а обмеження права на свободу пересування застосовано до заявника безпідставно. Єдине наявне у заявника майно - нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 - передано стягувачу в рахунок погашення заборгованості. Ці обставини свідчать, що заявник є матеріально незабезпеченою фізичною особою, не отримує доходу, та не володіє іншим майном в обсягу, достатньому для виконання судового рішення. Дій з свідомого ухилення від виконання рішення суду заявник не вчиняв. Для поліпшення власного фінансового становища та подальшого погашення заборгованості заявник домовився про працевлаштування на території Польщі. Заявник також домовився з польським роботодавцем про виплату позики в рахунок виконання сезонних робіт зі збору врожаю. Розмір позики достатній для погашення заборгованості за виконавчими провадженнями. Позиція державної виконавчої служби щодо продовження заявнику заборони на виїзд з України перешкоджає добровільному погашенню заявником заборгованості за виконавчими провадженнями. На період воєнного стану стягнення заборгованості з пенсії заборонено, тому державна виконавча служба не має права утримувати частину цього доходу до повного погашення заборгованості. Також, як зазначено самою державною виконавчою службою в запереченні проти скарги, стягувач ОСОБА_2 станом на серпень 2023 р. не подав до відділу державної виконавчої служби заяву про примусове виконання рішення суду від останньої дати повернення йому виконавчого документа 10.11.2020 р. Цей факт доводить відсутність прагнення стягувача отримати з Заявника кошти або майно в рахунок погашення заборгованості. Державна виконавча служба не може діяти в інтересах стягувача та стягувати заборгованість без отримання від нього відповідної заяви, навіть після закінчення воєнного стану та зняття заборони на звернення стягнення з пенсії. Обмеження у праві виїзду за межі України в цій справі не сприяє виконанню судового рішення, а навпаки унеможливлює виконання. Намагаючись захистити право стягувача на виконання рішення суду, державна виконавча служба порушила права заявника на свободу пересування та право на працю. Обмеження у праві виїзду з України не дозволяє заявнику працевлаштуватись на території іншої країні, що своєю чергою не дозволяє заробити додатковий дохід та сплатити залишок заборгованості. Заявник наполягає на необхідності скасування обмеження свободи пересування, застосоване до нього. Вважає, що строк звернення до суду з скаргою на бездіяльність державного виконавця статтею 449 ЦПК України не встановлений. Рішення чи дія державного виконавця має короткочасний характер та приймається (вчиняється) в певний момент часу. Бездіяльність є протилежним правовим явищем - вона виникає при невчиненні державним виконавцем певної дії та припиняється не раніше, ніж така дія буде вчинена. Бездіяльність є довготривалою, тому відноситься до триваючих правопорушень. Ознакою триваючого правопорушення є існування стану безперервного тривалого невчинення особою певних дій, що є проявом бездіяльності. Оскільки бездіяльність не є короткочасною, вона може бути оскаржена протягом усього часу її перебігу. Десятиденний строк оскарження на бездіяльність не розповсюджується, а отже не підлягає застосуванню. Відсутність спеціального строку оскарження бездіяльності державного виконавця означає, що застосуванню підлягає загальний строк позовної давності - три роки, передбачений статтею 257 ЦК України. Перебіг цього строку розпочинається з 09.06.2023 р., оскільки заявник довідався про порушення його права на свободу пересування 08.06.2023 р. Вважає, що строк на звернення до суду заявником не пропущено, потреба заявляти клопотання про поновлення строку відсутня.

Представник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шалабаєва Л.С., надала суду додаткові пояснення на заперечення заявника ОСОБА_1 , в яких зазначила, що боржник ОСОБА_1 станом на 05.04.2016 р. (дата відкриття ВП) був власником наступних об`єктів нерухомості: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (це приміщення, на яке в подальшому було звернено стягнення, проведено опис та реалізація якого не відбулася, та яке стягувач в подальшому залишить за собою), нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_5 (договір купівлі-продажу, 1480, 28.02.2008), нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_6 (договір купівлі-продажу, 292, 31.03.2010), земельна ділянка площею 2,4376 га, розташована за адресою: Полтавська область, Карлівський район, с/рада Халтуринська (державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ПЛ№199310, виданий 23.03.2007, видавник: Карлівська районна державна адміністрація). Таким чином, боржник ОСОБА_1 на момент примусового виконання виконавчого листа був власником мінімум 4-х об`єктів нерухомого майна, перелічені об`єкти нерухомості були власністю боржника на момент відкриття «першого» виконавчого провадження ВП 50683286 з примусового виконання виконавчого листа №265/2331/15-ц, виданого 10.02.2016 р. Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 332772,91 грн., моральної шкоди у розмірі 2000 грн., витрат понесений на проведення авто-товарознавчої експертизи у розмірі 2600 грн., а всього 337372,91 грн. Припускає, що факт наявності у боржника майна, але не вчинення ОСОБА_1 дій, які спрямовані на погашення заборгованості за рахунок такого майна, був одним із аргументів, що сприяв у прийнятті судом рішення про задоволення подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Також, припускає, що дійсно мала місце відсутність у боржника доходів, якщо звісно не брати до увагу отримання ОСОБА_1 доходу від здачі в оренду належної йому земельної ділянки, про що свідчить факт укладення договору оренди землі, серія та номер: 800, виданий 10.06.2015 р., за яким орендарем є Приватне підприємство "Бурякорадгосп цукрокомбінату імені Халтуріна", а орендодавцем є ОСОБА_1 , але одночасно є незаперечний факт наявності у боржника нерухомого майна, яке не є об`єктом житлового фонду, а навпаки всі приміщення характеризуються як нежитлові, що вказує на ймовірне їх комерційне призначення, тобто ствердження представника заявника про «матеріальну незабезпеченість» ОСОБА_1 є необґрунтованим. Вищевикладене відомості про наявність майна у боржника спростовують ствердження представника заявника що нібито виконавець встановив «відсутність у боржника грошей та майна», бо навпаки на 24.06.2016 р. є незаперечний факт перебування у власності боржника кількох об`єктів нерухомого майна. Крім того, стаття 441 ЦПК України передбачає негайний розгляд подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, тобто суд не повинен був сповіщати сторони виконавчого провадження та заінтересованих осіб… Це норма чинного законодавства, тому жодних порушень у цьому випадку немає. Крім того, оскільки достеменно невідомо що саме окрім адреси проживання було повідомлено ОСОБА_1 державному виконавцю, відсутня інформація чи надано боржником відомості про наявну нерухомість, чи навпаки приховано інформацію про свій майновий стан. Вважає, що дії державного виконавця Відділу є такими, що вчинені на підставі діючого законодавства України та з його повним дотриманням, а ствердження заявника/представника заявника про наявну «бездіяльність» державного виконавця, більш того незаконну, вважає необґрунтованими.

Заінтересована особа ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду даної справи до судового засідання не з`явився.

Суд, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 05.04.2016 р., на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 та виконавчого листа №2/265/1263/15, виданого 10.02.2016 р. Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоду у розмірі 2000,00 грн., витрат понесених на проведення авто-товарознавчої експертизи у розмірі 2600,00 грн., а всього 337372,91 грн., державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 50683286.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна) від 02.09.2023 р., ОСОБА_1 станом на 05.04.2016 (дата відкриття ВП 50683286) був власником наступних об`єктів нерухомості: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (це приміщення, на яке в подальшому було звернено стягнення, проведено опис та реалізація якого не відбулася, та яке стягувач в подальшому залишить за собою), нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_5 (договір купівлі-продажу, 1480, 28.02.2008), нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_6 (договір купівлі-продажу, 292, 31.03.2010), земельна ділянка площею 2,4376 га, розташована за адресою: Полтавська область, Карлівський район, с/рада Халтуринська (державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ПЛ№199310, виданий 23.03.2007, видавник: Карлівська районна державна адміністрація).

05.04.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

12.04.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 33737,29 грн.

14.07.2016 р. виконавчі провадження ВП 50683286 та ВП 50580745 з примусового виконання виконавчого листа № 265/2331/15-ц, виданого 22.02.2016 Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового 3814,93 грн., державним виконавцем було об`єднано у зведене виконавче провадження № 51665894.

Згідго ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 06.07.2016 р. у справі № 265/2331/15-ц, яка набрала чинності 25.07.2016 р., судом було ухвалено задовольнити подання державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, до виконання своїх зобов`язань за рішенням суду.

13.09.2016 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках в АТ «УкрСиббанк».

31.10.2016 р. державним виконавцем було здійснено опис майна боржника, а саме було проведено опис 1/1 частки нежилого приміщення, яке складається з підвалу №6 площею 175,25кв.м., підвалу №7-24,8кв.м., підвалу №8- 39,2кв. м., підвалу №13-45,2кв.м., загальною площею 284,5кв.м., приміщення у незадовільному стані.

11.11.2016 р. державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єктам господарювання для участі у виконавчому провадженні.

14.04.2017 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, через відмову стягувача залишити за собою майна боржника, яке не було реалізовано під час примусового виконання рішення, відсутність у боржника іншого майна, на яке можливо звернути стягнення, також у постанові зазначено про відсутність у боржника джерел отримання доходу, про відсутність пенсійних виплат, про відсутність коштів на рахунках та неможливість стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Як зазначено у запереченні представника Відділу матеріали завершених переданих до архіву виконавчих проваджень ВП 50683286, ВП 50580745 (зведене ВП 51665894) у 2021 році були знищені після закінчення трирічного терміну зберігання даного виду документації.

18.05.2017 р. на підставі заяви ОСОБА_2 та виконавчого листа №2/265/1263/15, виданого 10.02.2016 р. Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 2000,00 грн., витрати понесені на проведення авто-товарознавчої експертизи у розмірі 2600,00 грн., а всього 337372,91 грн., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 53959194.

19.05.2017 р. державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

19.09.2017 р. державним виконавцем було складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, згідно якої здійснено опис нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 284,5 кв.м.

25.09.2017 р. державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності-суб`єктам господарювання для участі у виконавчому провадженні.

27.03.2018 р. державним виконавцем було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно якої нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яке належало боржнику, передається стягувачу в рахунок погашення заборгованості.

08.05.2018 р. державним виконавцем винесено постанову про виправлення помилки у процесуальному документі, згідно якої виправлено допущені державним виконавцем помилки (а саме у «по батькові» стягувача) та виправлено адресу стягувача згідно його заяви.

08.05.2018 р. державним виконавцем було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно якої нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить боржнику, передається стягувачу в рахунок погашення заборгованості.

08.05.2018 р. державним виконавцем було винесено постанову про зняття арешту з всього нерухомого майна, накладеного 05.04.2016 р. та 19.05.2017 р.

21.05.2018 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Відповідно до змісту цієї постанови з боржника не було стягнуто виконавчий збір в сумі 33737,29 грн., витрати виконавчого провадження, витрати, пов`язані з оцінкою вартості майна боржника, в сумі 3500 грн. В той же час зазначено про часткове погашення заборгованості на суму 258440 грн. за рахунок переданого стягувачу нереалізованого майна боржника, таким чином залишок заборгованості склав 78932,91 грн.

25.04.2019 р. начальником Відділу були скасовані певні процесуальні документи, а саме постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.05.2018 р., постанова (акт) про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 08.05.2018 р., оскільки останній не відповідає «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та необхідністю складення цього документа із дотриманням всіх вимог.

26.04.2019 р. державним виконавцем було винесено постанову про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно змісту якої стягувачу передається в рахунок погашення боргу нежитлове приміщення загальною площею 284,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кімнати 6, 7, АДРЕСА_4 .

10.05.2019 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Згідно змісту постанови з боржника не стягнуто виконавчий збір в сумі 33737,29 грн., витрати виконавчого провадження, витрати, пов`язані з оцінкою вартості майна боржника, в сумі 3500 грн., залишок заборгованості 78932,91 грн.

10.05.2019 р. на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 та виконавчого листа №2/265/1263/15, виданого 10.02.2016 р. Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 2000,00 грн., витрати понесені на проведення авто-товарознавчої експертизи у розмірі 2600,00 грн., а всього 337372,91 грн. Залишок боргу 78932,91 грн., державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 59058458.

11.02.2020р. державним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках в АТ «Універсал банк» та АТ КБ «Приватбанк».

05.11.2020 р. державним виконавцем було винесено постанови про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках (окрім АТ «Універсал банк» та АТ КБ «Приватбанк»), в АТ «Ощадбанк», АТ «ПУМБ», АТ «Сбербанк».

10.11.2020 р. державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без виконання, так як на усе рухоме та нерухоме майно боржника накладено арешт. Нерухоме майно за боржником зареєстровано, але сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. Боржник не працює, пенсію не отримує, розрахункових рахунків в установах банків не має. Транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Відомості про боржника внесені до Єдиного реєстру боржників. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 10.11.2023 р.

08.06.2023 р. про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, виданим інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Поліщук І., прийнято рішення про відмову у перетинанні кордону на виїзд з України громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України спрацювання, ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06.07.2016 р. №265/2331/15-ц.

17.07.2023 р. представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , звернувся до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про надання номерів виконавчих проваджень та суми боргу, яку необхідно сплатити по кожному з них, реквізити Відділу для перерахування коштів.

17.07.2023 р. Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано відповідь №22.17-15/870, на заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 від 17.07.2023 р., в якій зазначено, що за відділом обліковуються виконавчі провадження №50580745, 50683286, 53959194, 59058458. Залишок боргу за заявою стягувача від 07.05.2019 р. у розмірі 78932,91 грн. У виконавчому провадженні ВП59058458 з боржника підлягає стягненню виконавчий збір в частині, яка не була стягнута під час попереднього виконання 33737,29 грн. та витрати виконавчого провадження 250,00 грн. Загальна сума непогашеної заборгованості становить 121366,62 грн. Повідомлено реквізити відділу для здійснення сплати заборгованості.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Частиною 5 ст. 441 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

В силу частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 частини 1 статті 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст.313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16-ти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Рішенням Європейського суду по правам людини, прийнятим 11 травня 2021 року по справі «Стецов проти України» (заява № 5170/15, щодо заборони виїзду за межі України, накладеного на заявника в зв`язку з несплатою боргу, встановленого судовим рішенням), ЄСПЛ встановив в діях держави порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та постановив, що Україна повинна сплатити Стецову компенсацію моральної шкоди та судові витрати. Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Згідно частин 1,5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Згідно Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністрества юстиції України 02.04.2012 № 512/5 передбачено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України - у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі. (п.4 розділу 13).

Як встановлено судом, 10.05.2019 р. останній раз виконавче провадження № ВП 59058458, відкрите з примусового виконання виконавчого листа №2/265/1263/15, виданого 10.02.2016 р. Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 2000,00 грн., витрати понесені на проведення авто-товарознавчої експертизи у розмірі 2600,00 грн., а всього 337372,91 грн. Залишок боргу 78932,91 грн. та 10.11.2020. р. закінчене на підставі п.2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»(зі змінами та доповненнями від 21.12.2016 року), у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, є підставою для скасування обмеження боржника у виконавчому провадженні у праві виїзду за кордон.

Крім того, з часу повернення виконавчого документа постановою державного виконавця від 10.11.2020 року стягувач більше не пред`являв виконавчий лист до виконання станом на 13.11.2023 року, що свідчить про пропуск строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, визначеного наведенимим нормами Закону України «Про виконавче провадження» і такий строк у встановленому законом процесуальному порядку не поновлювався, що тягне наслідком неможливість примусового виконання вимог стягувача, окрім як лише прийняти добровільне виконання боржником.

Одночасно, судом встановлено, що згідно обіцянки працевлаштування роботодавця «Легал Ворк з о.о.» від 19.06.2023 р., « ОСОБА_4 з о.о.» 24.06.2023 р. має намір підписати з паном ОСОБА_5 , який проживає в Україні, договір/доручення на визначений час до 25.09.2023 р. на посаду інженера-електромеханіка із заробітком не менше 7500,00 золотих брутто. Наведена заява не є попереднім договором у розумінні статті 389 ЦК України. Це лише інформація, що не має протипоказань до працевлаштування.

Згідно довідки про внесення заяви в реєстр заяв про сезонну роботу №ZAS/14070/2023/0000252 від 29.08.2023 р. Козеницького старости, суб`єкт доручає виконання робіт іноземцю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , договір про допомогу збору врожаю, 20 годин на тиждень, погодинна або місячна ставка 23,50/год. Період сезоних робіт з 15.07.2023 р. по 31.12.2023 р. Ця довідка надає право іноземцю виконувати роботу на території республіки Польщі, наданих до заяви у копії з їх офіційним перекладом українською мовою.

Згідно диплому НОМЕР_1 , виданого 23.02.1990 р. Харківським політехнічним інститутом, ОСОБА_1 у 1984 р. вступив до вказаного інституту та у 1990 р. закінчив його за спеціальністю «Електричні апарати», присвоєно кваліфікацію інженера-електромеханіка.

Згідно довідки від 23.02.2022 р. №1625-, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , фактичне місце перебування: АДРЕСА_8 .

Отже, встановлені обставини свідчать про те, що заявник ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, взятим на облік як внутрішньо переміщена особа, має намір та бажання працювати за межами України та погашати заборгованість за вказаним вище рішенням суду, через вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 06.07.2016 року обмеження виїзду за межі України позбавлений можливості на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, право на працю, що суперечить статтям 33, 43 Конституції України, а тому, з урахуванням встановлення судом пропуску строку пред`явлення стягувачем ОСОБА_2 до примусового виконавчого листа №2/265/1263/15, виданого 10.02.2016 р. Орджонікідзевським районним судом м.Маріуполя, та відсутності станом на день розгляду цієї заяви відкритого виконавчого провадження з даного питання, слід скасувати заходи забезпечення виконання зазначеного виконавчого документу ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Водночас, вирішуючи вимогу ОСОБА_1 щодо бездіяльність державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Приходячи до висновку про скасування обмеження у праві виїзду за кордон, суд враховує і практику Європейського суду з прав людини, а саме що таке обмеження було випраданим на самому початку проведення виконавчих дій, ОСОБА_6 не ухилявся від виконання рішення суду, але таке обмеження не може тривати не визначений час, бо приведе до порушення прав заявника. і такі обмеження, які діють вже на протязі 7 років, є не пропорційне втручанням у його особисте життя та обмеження пересування.

Беручи до уваги викладене, те, що предметом скарги є оцінка законності дій державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій передбачених Законом України «Про виконавче провадження», враховуючи обсяг виконавчих дій, вчинених під час здійснення виконавчого провадження, за наслідками яких було встановленно тимчасове обмеження у праві виїзду боржника, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, де у боржника є право звертатися до суду з проханням право переглядати та скасувати обмежувальні заходи у виді заборони виїзду за кордон, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги в цій частині, скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1 , на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 06.07.2016 р. по справі №265/2331/15-ц, в той же час суд приходить до висновку, що дії державного виконавця відповідають вимогам закону.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 447-453 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області та скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити частково.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 , встановлене ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донгецької області від 06.07.2016 року по справі № 265/2331/15-ц, провадження №6/265/322/16.

В задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщоапеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Курбанова