РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/12443/23

Номер провадження 2/495/5840/2023

24 листопада 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Савицького С.І.

при секретарі Гасанзаде М.Р.

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 36 цивільну справу № 495/12443/23 у м. Білгород-Дністровському за позовом ОСОБА_1 до Маразліївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

16.11.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Маразліївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування, згідно якої позивач просить:

в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати за ним ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну ділянку площею 6,50 га, що розташована на території Монашівської сільської ради масив № НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства згідно з державним актом серії І-ОД №037884 на право приватної власності на землю виданого 26 березня 2002 року Білгород-Дністровською райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11. Кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0285.

Позивач вказує, що відповідно до заповіту ОСОБА_2 , посвідченого секретарем Монашівської сільської ради Корольовою К.В. від 24.06.2014 року за реєстровим № 32, спадкодавець ОСОБА_2 заповіла позивачу земельну ділянку площею 6,50 га, що розташована на території Монашівської сільської ради масив № НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства згідно з державним актом серії І-ОД №037884 на право приватної власності на землю виданого 26 березня 2002 року Білгород-Дністровською райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11. Кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0285.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

За життя спадкодавцю ОСОБА_2 належала вищевказана земельна ділянка на підставі Державного акту серії І-ОД №037884 на право приватної власності на землю виданого 26 березня 2002 року Білгород-Дністровською райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11.

На протязі життя ОСОБА_2 - позивач підтримував із спадкодавцем тісні дружні стосунки, надавав матеріальну допомогу на лікування, ремонт будинку. Вказані обставини і стали підставою укладення заповіту на позивача. Після смерті ОСОБА_2 позивач продовжував обробляти земельну ділянку, сплачувати необхідні платежі.

На звернення позивача до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, приватний нотаріус повідомив, що видати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку немає можливості, у зв`язку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Для визнання права власності за спадкоємцем на вказану земельну ділянку було рекомендовано звернутись до суду. До суду подається відповідь про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Рух справи у суді.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.11.2023 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

У судове засідання позивач не з`явився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність, просив задовольнити.

Представник відповідача Маразліївської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав заяви про розгляд справи у його відсутність, позивні вимоги підтримують.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

За змістом ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Положенням ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.206 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Відповідно до заповіту ОСОБА_2 , посвідченого секретарем Монашівської сільської ради Корольовою К.В. від 24.06.2014 року за реєстровим № 32, спадкодавець ОСОБА_2 заповіла позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку площею 6,50 га, що розташована на території Монашівської сільської ради масив № НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства згідно з державним актом серії І-ОД №037884 на право приватної власності на землю виданого 26 березня 2002 року Білгород-Дністровською райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11. Кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0285.

За життя спадкодавцю ОСОБА_2 належав вищевказана земельна ділянка на підставі Державного акту серії І-ОД №037884 на право приватної власності на землю виданого 26 березня 2002 року Білгород-Дністровською райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11.

На протязі життя ОСОБА_2 - позивач підтримував із спадкодавцем тісні дружні стосунки, надавав матеріальну допомогу на лікування, ремонт будинку. Вказані обставини і стали підставою укладення заповіту на позивача. Після смерті ОСОБА_2 позивач продовжував обробляти земельну ділянку, сплачувати необхідні платежі.

На звернення позивача до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, приватний нотаріус повідомив, що видати свідоцтво про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку немає можливості, у зв`язку з тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Для визнання права власності за спадкоємцем на вказану земельну ділянку було рекомендовано звернутись до суду.

Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Позивачі фактично прийняли спадщину після померлої, користуються спадковим майном, здійснюють всі платежі.

При зверненні до нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачам було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій за відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно, що підтверджується листом від 09.11.2021 року №1166/02-14.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що право власності за життя за померлою не було зареєстроване належним чином у відповідних органах державної реєстрації, що і стало причиною неможливості оформлення спадкових документів на земельну ділянку згідно заповіту після смерті ОСОБА_2 в нотаріальній конторі.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) в фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно, ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст. 325 ЦК України фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі вищевикладеного та враховуючи наявність перешкод для оформлення в нотаріальному порядку прав позивача на спадкове майно, суд дійшов висновку про необхідність захистити права позивача, як спадкоємця, шляхом задоволення цивільного позову та визнання права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 8, 11, 1216, 1218, 1220, 1225, 1265, 1268 ЦК України, ст.ст. 5, 10, 12, 19, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Маразліївська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну ділянку площею 6,50 га, що розташована на території Монашівської сільської ради масив № НОМЕР_1 ділянка № НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства згідно з державним актом серії І-ОД №037884 на право приватної власності на землю виданого 26 березня 2002 року Білгород-Дністровською райдержадміністрацією, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11. Кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0285, що належала ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Савицький С.І.