КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-з/824/1559/2023
У Х В А Л А

05 грудня 2023 року місто Київ

справа № 755/5399/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів cудової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Арапіної Н.Є., повний текст рішення складено 15 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь:

440 742 грн. - матеріальної шкоди,

50 000 грн - моральної шкоди;

8 500 грн. - витрат на проведення оцінки майна.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири 440 742 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири 20 000 грн.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертного дослідження у розмірі по 4250 грн. з кожного.

Стягнуто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру у розмірі по 3372,92 грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

05 грудня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій останній просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 та заборонити вчиняти будь-які дії по її відчуженню.

На обґрунтування вимог заяви вказував, що 20 листопада 2023 року йому стало відомо про те, що квартира АДРЕСА_2 , яка на праві спільної часткової власності належала відповідачам по 1/2 частці, з 05 жовтня 2023 року вже не належить останнім у зв`язку з її даруванням, тобто безоплатною передачею відповідачами вищевказаної квартири у власність ОСОБА_4 , яка є донькою відповідача ОСОБА_2 та сестрою відповідача ОСОБА_3 .

Зазначав, що усвідомлюючи протиправність своїх дій, відповідачі скористались наданою Дніпровським районним судом міста Києва можливістю та безоплатно позбулись свого права власності на вищевказану квартиру на користь особи, яка є членом їх сім`ї.

Посилався на те, що виходячи зі змісту пропозиції відповідача ОСОБА_2 про укладання мирової угоди від 17 листопада 2023 року, яку він отримав 20 листопада 2023 року від відповідача ОСОБА_2 разом з проектом мирової угоди у справі №755/5399/23 вбачається, що відповідачі, у випадку залишення Київським апеляційним судом оскаржуваного рішення без змін, не виконають його у зв`язку з відсутністю у них необхідної суми грошових коштів.

Вказував, що беручи до уваги предмет позову, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, вважає, що в забезпечення даного позову необхідно накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,8 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2 , та заборонити вчиняти будь-які дії по її відчуженню.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та його представник заяву про забезпечення позову підтримали та просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник, відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду заперечували проти задоволення заяви.

Колегія суддів, вислухавши думку осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами .

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з п.п.1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертаючись до суду з вищевказаним позовом просив стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як співвласників квартири АДРЕСА_2 з вини яких відбулося залиття його квартири: 440 742 грн. матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди та 8 500 грн. витрат на проведення оцінки майна.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10 березня 2023 року відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належала квартира АДРЕСА_2 .

Звертаючись до апеляційного суду з заявою про забезпечення позову, позивач вказував на те, що відповідачі на підставі договору дарування від 05 жовтня 2023 року відчужити квартиру АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 листопада 2023 року. Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 листопада 2023 року відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Викладені обставини, враховуючи положення ст.151 ЦПК України є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно існує спір про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири у загальному розмірі 499242 грн., відповідачі після ухвалення рішення у даній справі відчужили належну їм квартиру АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_4 , а відтак з урахуванням предмету позову, колегія суддів вважає, що достатнім та співмірним є забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , оскільки невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у даній справі.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки арештоване майно фактично зберігається у володінні та в користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню квартири задоволенню не підлягають, оскільки накладення арешту на квартиру виключає можливість вчиняти будь-які дії щодо відчуження (розпорядження) вказаним нерухомим майном.

Враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, колегія суддів приходить до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб, а відтак заява позивача про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.149, 150, 152, 153, 261 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 35,8 кв.м, житловою площею 19 кв.м, що належить ОСОБА_2 .

В задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині - відмовити.

Боржник: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягувач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 07 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: