ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/58/21Головуючий у 1-й інстанції Мельник А.В.
Провадження № 22-ц/817/52/23 Доповідач - Бершадська Г.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2021 року у цивільній справі №606/58/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , у якому просив стягнути на його користь борг за борговими розписками від 12 лютого 2015 року та 01 березня 2018 року, який становить в загальному розмірі 118 500 доларів США.: з ОСОБА_5 в загальному розмірі 39500 доларів США; з ОСОБА_4 в загальному розмірі 52666,66 доларів США; з ОСОБА_3 в загальному розмірі 13166,66 доларів США; з ОСОБА_7 в загальному розмірі 13166,66 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_8 12 лютого 2015 року отримав від позивача в позику грошові кошти в сумі 5 000 доларів США за борговою розпискою від 12 лютого 2015 року зі сплатою трьох відсотків в місяць, які зобов`язався повернути до 31 грудня 2015 року. Крім того, 1 березня 2018 року ОСОБА_8 отримав від позивача в позику грошові кошти в сумі 100 000 доларів США за борговою розпискою від 1 березня 2018 року зі сплатою трьох відсотків в місяць, які зобов`язався повернути до 1 березня 2020 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, так і не виконавши взятого на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Спадкоємцями, які прийняли спадщину після ОСОБА_8 є відповідачі по справі. 21 грудня 2018 року позивач, в межах строку визначеного частиною другою статті 1281 Цивільного кодексу України, направив письмову вимогу спадкоємцям ОСОБА_8 , у якій заявив вимогу про повернення йому вищевказаних грошових коштів, однак вимогу відповідачі не задовольнили, як того вимагає стаття 1282 ЦК України шляхом одноразового платежу.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 борг за борговими розписка від 12 лютого 2015 року та 01 березня 2018 року: з ОСОБА_5 . В в розмірі 39500 доларів США, з ОСОБА_4 в розмірі 52666,66 доларів США, з ОСОБА_3 в розмірі 13166,66 доларів США, з ОСОБА_7 в розмірі 13166,66 доларів США. Стягнуто з відповідачів судовий збір пропорційно від розміру стягнутих грошових сум.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважає дане рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з неповним дослідженням всіх обставин і матеріалів справи. Посилається на те, що ОСОБА_5 був людиною відповідальною та перед прийняттям будь-якого рішення завжди запитував її думки, тому переконана, що жодних розписок та договорів позики він не підписував і гроші в борг не брав. Вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги її клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для визнання договору позики, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , неукладеним. Стверджує, що до смерті ОСОБА_8 та подання ОСОБА_1 вимоги про повернення боргу їй не було відомо про укладення між ними договору позики.

Від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки суд ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін з мотивів викладених у відзиві.

У судове засідання апелянт, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи не з`явився, що згідно ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

За ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив із наявності підстав для стягнення в користь позивача (позикодавця) із відповідачів (спадкоємців позичальника) суми боргу пропорційно до розміру успадкованої ними частки у спадщині.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.

12 лютого 2015 року ОСОБА_8 отримав у позику в ОСОБА_1 кошти в сумі 5000 доларів США під 3 % місячних, які зобов`язався повернути останньому до 31 грудня 2015 року.

01 березня 2018 року позивач ОСОБА_1 передав у позику ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 100 000 доларів США під 3 % місячних, які він зобов`язався повернути до 01 березня 2020 року.

ОСОБА_8 отримані в позику від ОСОБА_1 грошові кошти та нараховані згідно розписок проценти від суми позики позивачу не повернув.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, після чого відкрилася спадщина.

На момент смерті ОСОБА_8 проживав за адресою у АДРЕСА_1 разом із дружиною ОСОБА_4 , синами ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , які увійшли до його кола спадкоємців.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син ОСОБА_8 - ОСОБА_9 , який на день смерті проживав за адресою у АДРЕСА_1 разом із матір`ю ОСОБА_4 , дружиною ОСОБА_3 , дочкою ОСОБА_7 , які і прийняли його спадщину, в межах її розміру, після смерті батька ОСОБА_8 , на яку за життя він мав право, оскільки вони є спадкоємцями першої черги та на момент смерті проживали із ОСОБА_9 .

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Законодавством визначено, що у подібних випадках відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

При цьому необхідно враховувати, що спадкування це вольовий акт (окрім деяких винятків), яким спадкоємець свідомо приймає рішення про прийняття спадщини або свідомо не користується правом відмовитися від такого прийняття спадщини, тобто безпосереднє волевиявлення або презюмується, якщо особа проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини і не відмовилася від її прийняття, або, якщо законний представник неповнолітньої чи недієздатної особи не відмовився від прийняття спадщини.

Виходячи з існування вольового критерію, у цивільних правовідносинах прийнято вважати, що кожен спадкоємець діє добросовісно, як добрий господар, який є зваженим, передбачливим і розсудливим під час прийняття юридично значимих рішень та обранні варіанта власної поведінки. Дотримання наведених норм забезпечуватиме стабільність цивільного обороту.

Таким чином, судом першої інстанції правильно констатовано той факт, що відповідачі є спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 .

Статтею 1281 ЦК України (у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) встановлено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів до спадкоємців боржника.

Згідно положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва.

Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 (провадження 61-4724св18) та від 21 жовтня 2020року у справі № 212/5525/16-ц (провадження 61-20174св 19).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з урахуванням встановлених обставин справи, обов`язок спадкодавця ОСОБА_8 щодо сплати заборгованості за договорами позики із ОСОБА_1 від 12 лютого 2015 року та 01 березня 2018 року не припинився внаслідок його смерті, а перейшов до його спадкоємців, тому позивач вправі вимагати з відповідачів стягнення суми заборгованості за договорами позики, так як обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем полягає у поверненні сум за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них.

21 грудня 2018 року позивач, в межах строку визначеного частиною другою статті 1281 ЦК України, направив письмову вимогу спадкоємцям ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якій заявив вимогу про повернення йому вищевказаних грошових коштів, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 21 грудня 2018 року та поштовою накладною №324 від 21 грудня 2018 року (а.с.17).

Вищезгадана вимога кредитора відповідачами (спадкоємцями ОСОБА_8 ) задоволена не була - позиковий борг позикодавцю не повертався.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_8 на момент смерті на праві власності належало нерухоме майно, а саме:

- земельні ділянки ділянки: - із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: кадастровий номер :02:001:0014 площею 2,8532га; кадастровий номер :01:001:0263 площею 2,6243 га; кадастровий номер :01:001:1073 площею 0,1644 га; - із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): кадастровий номер :02:001:0098 площею 0.25 га; - із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства: кадастровий номер :02:001:0101 площею 0,332 га; кадастровий номер :01:001:0017 площею 0,5 га;

-житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18-28).

Із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідує, що спадкодавець ОСОБА_8 був засновником приватного агропромислового підприємства «Богдан», ідентифікаційний код юридичної особи - 31422409, розмір внеску спадкодавця ОСОБА_8 - 5100,00 грн., що становить 51 % у статутному фонді (а.с. 29).

За вищевказаним приватним агропромисловим підприємством «Богдан», ідентифікаційний код юридичної особи 31422409 числиться транспортний засіб марки DAF, модель XF 95.480, 2005 року випуску; транспортний засіб марки FRUEHAUF, модель TF 34C1, 1996 року випуску; транспортний засіб марки ГАЗ, модель 5201, 1990 року випуску; транспортний засіб марки PEUGEOT, модель PARTNER, 1998 року випуску; транспортний засіб марки VOLVO, модель FH 13.400, 2007 року випуску; транспортний засіб марки DERCKS, модель OK 27 12, 1998 року випуску; транспортний засіб марки VOLVO, модель FH 12.400, 2008 року випуску; транспортний засіб марки VOLVO, модель FH 400, 2007 року випуску; транспортний засіб марки KOGEL, модель SNCO24, 2000 року випуску; транспортний засіб марки КРАЗ, модель 65055, 2007 року випуску; транспортний засіб марки TOYOTA, модель RAV4, 2017 року випуску; транспортний засіб марки BODEX, модель KIS 3B, 2013 року випуску; транспортний засіб марки КАМАЗ, модель 55102, 1985 року випуску; транспортний засіб марки ГКБ, модель 8535, 1987 року випуску, що підтверджується копією Інформації наданої з порталу державних послуг МВС України за № 0- (а.с.31).

Згідно законодавства спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання спадкодавця в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини.

При цьому, суд зазначає, що спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Такі ж роз`яснення викладені у п.32 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин».

Наведений позивачем розрахунок заборгованості по процентах, з яким погодився суд першої інстанції, в апеляційній скарзі не оспорюється, відтак рішення суду в цій частині не переглядається.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання про правильність висновку суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення в його користь, як кредитора, із спадкоємців позичальника суми боргу виходячи з розміру успадкованої ними частки у спадщині, зокрема із ОСОБА_3 та малолітньої ОСОБА_7 по 1/9 частці, що становить по 13166,66 доларів США.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 був людиною відповідальною та перед прийняттям будь-якого рішення завжди запитував її думки, а тому не міг взяти гроші в борг, оскільки такі не мають жодного правового значення для вирішення даної справи та не спростовують встановлені судом фактичні обставини.

Колегія суддів критично оцінює посилання ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги її клопотання про проведення почеркознавчої експертизи для визнання договору позики, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , неукладеним, оскільки відповідачка не була присутньою під час судового розгляду даної справи та в матеріалах не міститься такого клопотання.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 липня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2023 року.

Головуюча:

Судді: