ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6182/22 Номер провадження 22-ц/814/4005/23Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гальонкіна С.А.,

суддів Карпушина Г.Л., Кузнєцової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2023 року (повний текст рішення складено 28 травня 2023 року)

у справі за позовом акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рух справи

У жовтні 2022 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач тривалий час не виконує рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 липня 2014 року у справі № 524/4056/14-ц про стягнення з нього на користь Банку заборгованості в сумі 18 746 доларів 82 центи США.

Посилаючись на частину 2 статті 625 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 3 % річних з цієї суми за період з 22 вересня 2019 року в сумі 1363 долари 63 центи США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2023 року позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 1 363,63 доларів США залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з зазначеним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило АТ «УкрСиббанк». Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, а тому банк має право просить стягнути 3% річних відповідно до статі 625 ЦК України. При цьому зазначає, що 3% річних у розмірі 1363,63 доларів США були обраховані саме за проміжок часу 3 роки до подачі позову, тобто з врахуванням строку позовної давності.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 1363,63 доларів США та беручи до уваги положення частини 13 статті 7, статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти в сумі 19 689 доларів 00 центів США на строк до 24 листопада 2024 року, а відповідач зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку та розмірі, передбаченому договором.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору виникла прострочена заборгованість.

30 грудня 2013 року Банк звернувся до боржника з вимогою про дострокове стягнення кредитної заборгованості та заборгованості по процентам, яку ОСОБА_1 вручено 20 січня 2014 року засобами рекомендованого поштового зв`язку (а.с. 75-76).

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 липня 2014 року у справі № 524/4056/14-ц були задоволені позовні вимоги Банку та з ОСОБА_1 стягнуто у рахунок погашення заборгованості 18 746 доларів 82 цента США, з яких 14 127 доларів 41 цент США - заборгованість за кредитом, 3 978 доларів 91 цент США - заборгованість за процентом, 257 доларів 74 цента США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та 382 долари 76 центів США - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам. Рішення суду набрало законної сили.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 вересня 2021 року АТ «УкрСиббанку» відмовлено у задоволенні заяви про видачу дублікату виконавчого листа про примусове стягнення за рішенням суду у справі № 524/4056/14-ц. Ухвала суду залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 4 травня 2022 року (а.с. 81-85). Судом встановлено, що Банк мав право повторно пред`явити виконавчий лист протягом трьох років з дати завершення виконавчого провадження - 17.08.2016 року, тобто до 17 серпня 2019 року.

У даному позові Банк просить суд стягнути з ОСОБА_1 3 % річних за період прострочення з 22 вересня 2019 року по 23 лютого 2022 року в сумі 1 363 долари 63 центи США.

Позиція суду апеляційної інстанції

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за Кредитним договором. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами. Судовим рішенням від 15 липня 2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника перед банком та його порушення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених у статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Зазначені висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про застосування строку позовної давності, оскільки не врахував правову суть 3% річних, які підлягають стягненню за частиною 2 статі 625 ЦК України. Посилаючись на правові позиці Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі 3 202/4494/16-ц, суд не звернув увагу на те, що в них вказується на втрату кредитодавцем право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, однак зазначається про забезпечення права та інтересів кредитодавця в таких правовідносинах частиною 2 статті 625 ЦК України.

При цьому, відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що боржник має невиконане зобов`язання по поверненню заборгованості за кредитом відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 липня 2014 року у справі № 524/4056/14-ц, а отже кредитодавець має право вимагати сплату 3 % річних від простроченої суми кредиту до моменту виконання зобов`язання.

Відповідно до розрахунку наданого банком до позовної заяви, вимога АТ «УкрСиббанк» полягає у сплаті 3% річних з розрахунку строку позовної давності, тобто за три роки до подачі позову, що відповідає правовій позиці Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог АТ «УкрСіббанк».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2023 року слід скасувати.

Позовні вимоги АТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсиббанк» 3 % річних, нарахованих у зв`язку з невиконанням зобов`язання, у розмірі 1363 долари 63 центи США.

Щодо судових витрат

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк» слід стягнути судовий збір сплачений при подачі позову у розмірі 2481 грн 00 коп, та при подачі апеляційної скарги у розмірі 3721 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 травня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» 3 % річних, нарахованих у зв`язку з невиконанням зобов`язання, у розмірі 1363 долари 63 центи США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір сплачений при подачі позову у розмірі 2481 грн 00 коп, та при подачі апеляційної скарги у розмірі 3721 грн. 50 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 21 листопада 2023 року

Головуючий С.А. Гальонкін

Судді Г.Л. Карпушин

О.Ю. Кузнєцова