Справа № 372/1907/23
Провадження № 2-872/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Тиханського О.Б.,

за участю секретаря: Бойко В.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Цурки Н.О.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області в спрощеному провадженні у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якої зазначила, що в січні 2020 року вона звернулась до туристичного агентства « ІНФОРМАЦІЯ_1 », представником якого був туристичний агент відповідач, з метою придбати туристичний тур до Туреччини для неї та її чоловіка на травень 2022 року. В подальшому, їй на електронну пошту було направлено посилання по якому вона мала підписати договір на туристичне обслуговування в електронні версії. Після виконання вказаних процедур, відповідач прислав їй файл з начебто підписаним договором, проте позивач не перевірила, чи дійсно договір був підписаний. Після цього, вважаючи, що договір укладений, позивач здійснила на рахунок позивача три платежі на загальну суму 26484 грн. Однак, в зв`язку з повномасштабним вторгнення в Україну, поїздка не відбулась, проте відповідач жодним чином не повідомив про вирішення питання по поїздці. В січні 2023 року позивач виявила, що договір нею не був підписаний, а тому, вважає, що договір не був укладений, а кошти відповідачем набуті безпідставно. В зв`язку з цим, просить стягнути дані кошти та штрафні санкції.

Представник відповідача надала відзив на позовну заяву, де зазначила, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, вказала на настання форс-мажорних обставин через війну в Україні, про що було зазначено в договорі. Позивач підписала договір в електронній формі, погодилась на його умови, здійснила оплату, а тому договір є укладеним. Крім того, позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх прав.

Представник позивача надав відповідь на відзив, де зазначив, що доказів належного підписання договору письмово чи в електронній формі суду не надано, а тому даний договір не є укладеним, представником відповідача надані неналежні докази.

Представником відповідача надано заперечення на відповіді на відзив, де зазначила, що договір є укладеним, оскільки сторони досягли згоди з усіх істотних умов, сам договір не визнавався недійсним і позивачем обрано не вірний спосіб захисту.

В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, додатково зазначила, що звернулась до відповідача з приводу туристичної подорожі. Вона начебто підписала договір та оплатила кошти. Потім почалась війна і поїздка не відбулась. Договір не підписувала, відповідач не запропонував жодної альтернативи поїздці. В травні 2022 року перебувала у місті Хмельницькому, проте відповідач їй не телефонував.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково зазначив, що стороною позивача надані два різні договори. Догорів не був підписаний ні в письмовій ні в електронній формі.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечила, додатково зазначила, що сторони уклали договір, позивач сплатила кошти, догорів не був виконаний в зв`язку з війною, крім того, саме позивач відмовилась від його виконання. Кошти відповідач перерахував туристичній компанії.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.12 ЦПК України , цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення . Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно до ч. 5,6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

01.07.2019 між ТОВ «Море турів» та ФОП « ОСОБА_3 » укладено договір №183 франчайзингу.

01.07.2019 між ТОВ «Море турів» та ФОП « ОСОБА_3 » укладено субагенський договір №138.

28.07.2021 між ТОВ «ТТВК» та ФОП « ОСОБА_3 » укладено агенський догорів №ТА №378/07-21.

Відповідно до електронного листа, направленого на електронну пошту ОСОБА_4 від 18.01.2022, туристична агенція «Море турів» повідомила клієнта, що електронний договір на туристичне обслуговування знаходиться за відповідним посиланням в листі.

Відповідно до тексту договору №01/22-15566 від 18.01.2022 на туристичне обслуговування ФОП ОСОБА_5 , який входить в мережу туристичних агенцій « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ОСОБА_6 уклали даний договір. На наданій суду роздруківці електронного документу, міститься позначка, що догорів підписано 18.01.2022 через СМС 90.

Також, як вбачається з наданого письмового тексту договору №01/22-15566 від 18.01.2022, у ньому відсутні підписи сторін.

Відповідно до СМС переписки від 12.01.2022 сторони обговорювали порядок підписання договору в електронній формі.

Відповідно до квитанцій від 18.01.2022 на суму 10422 грн., від 25.01.2022 на суму 6062 грн., від 27.01.2022 на суму 10100 грн., ОСОБА_7 сплатила ФОП ОСОБА_3 кошти, призначення платежів за туристичні та інші послуги згідно з договором №01/22-15566 від 18.01.2022.

Відповідно до роздруківки з порталу «Дія», файл з підписом №01-22-15566 від 18.01.2022, договір на туристичне обслуговування, не містить підписів.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 29.04.2023, ОСОБА_7 , одружилась та взяла прізвище ОСОБА_8 .

Згідно ст.20 ЗУ «Про туризм» , за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його.

До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом.

Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону.

Згідно ст.6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» , для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України "Про електронні довірчі послуги".

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним та правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Згідно ст.208 ЦК України , у письмовій формі належить вчиняти зокрема: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом . Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечується сторонами, позивач та відповідач вчинили дії щодо укладення договору, зокрема шляхом погодження умов, термінів, оплати, а його не виконання відбулось з причин збройної агресії. Крім того, вказаний договір не визнаний в судовому порядку недійсним, а не дотримання письмової форми автоматично не призводить до його недійсності аз умови погодження усіх істотних умов.

В в`язку з чим, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини щодо надання та отримання послуг з туристичного обслуговування, які за своїм змістом є договірними.

Системний аналіз положень статей 208, 218 ЦК України, з урахуванням обставин даної справи, дає підстави для висновку, що недодержання сторонами письмової форми договору про туристичні послуги, не свідчить про те, що він не є укладеним чи недійсним.

Як зазначено у Постанові ВС від 30.11.2022, провадження № 61-1159св21, відповідно до статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, провадження № 14-32цс19, від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19, провадження № 14-175цс21).

Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, провадження № 12-182гс18).

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21).

Положення частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією із сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого отримання.

Верховний Суд зазначає, що набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не може вважатися безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

У разі виникнення спору щодо набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання).

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 638/11807/15-ц, провадження № 61-1215св17, від 12 вересня 2018 року у справі № 154/948/16, провадження № 61-4497ск18, від 12 грудня 2018 року у справі № 205/3330/14-ц, провадження № 61-1133св18, від 11 вересня 2019 року у справі № 303/8185/13, провадження № 61-19846св18.

Таким чином, зважаючи на те, що між сторонами виникли договірні відносини, і кошти були сплачені саме на виконання договірних відносин, суд приходить до висновку, що дані кошти не є безпідставно набутими відповідачем і ст.1212 ЦК України не може бути застосована.

В зв`яжу з цим, первісні та похідні позовні вимоги щодо повернення коштів та стягнення штрафних санкції не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 8, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, відповідно до ст.ст.13, 15, 16, 202, 203, 205, 207, 208, 215, 218, 635, 638, т639, 1212 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутого майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського Апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського Апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено та підписано 20.11.2023

Суддя: О.Б. Тиханський