Справа № 349/1788/23
Провадження № 2/349/425/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 грудня 2023 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд Івано-Франківської області

в складі судді Могили Р.Г.

з участю секретаря судового засідання Мартиновської І.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в порядку заочного розгляду цивільну справу №349/1788/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави-агресора російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

25 вересня 2023 ОСОБА_1 , яка діє від власного імені та в інтерасах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , інтереси яких представляє адвокат Павлюк О.В., звернулися до суду з позовом до держави-агресора російської федерації про відшкодування кожному із них по 2 377 200,00 гривень, що за офіційним курсом НБУ становить по 60 000,00 Євро завданої моральної шкоди, у зв`язку із збройною агресією, що призвело до загибелі члена їхньої сім`ї ОСОБА_3 .

Позов обгрунтовано тим, що виконуючи бойове завдання в зоні антитерористичної операції у Луганській області, захищаючи країну від збройної агресії російської федерації, ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув її чоловік ОСОБА_3 , який був призваний на проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого механіка-водія 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 12 механізованої роти 4 механізованого батальйону.

Внаслідок загибелі чоловіка їй та їхньому неповнолітньому сину ОСОБА_2 було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила кохану людину, син втратив люблячого батька. Його загибель завдала безперервного, невгамовного душевного болю та страждання. Вони переживають сильний емоціональний стрес, адже жахлива передчасна смерть чоловіка та батька завдає їм душевних мук та психологічних страждань.

Розмір завданої моральної шкоди кожен з позивачів оцінює в розмірі по 2 377 200,00 гривень, що за офіційним курсом НБУ становить по 60 000,00 Євро, яку просять стягнути з російської федерації, як держави - агресора.

Відповідач в особі посольства російської федерації в Україні не подав відзиву на позовну заяву.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

28 вересня 2023 року ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, справу призначено до підготовчого засідання.

24 жовтня 2023 року ухвалою Рогатинського районного суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Позивачі в судове засідання не з`явилися, позивач ОСОБА_1 просить справу розглядати у їх відсутності та відсутності їхнього представника, про що вказала у заяві про уточнення позовних вимог.

Відповідач російська федерація в особі посольства російської федерації в Україні, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, будь-яких клопотань на адресу суду від нього не надходило.

Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання його представник не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.223, 280 ЦПК України.

У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 14 липня 2006 року виконавчим комітетом Чесниківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, 14 липня 2006 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у виконавчому комітеті Чесниківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 1. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини ОСОБА_5 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого виконавчим комітетом Чесниківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області 15 січня 2009 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 3543 від 03 листопада 2014 року, виданого Комунальним закладом «Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причиною смерті є вибухова травма.

Смерть ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 також підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 05 листопада 2014 року виконавчим комітетом Чесниківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 16. Місце смерті зазначено с. Кримське Слов`яносербського району Луганської області.

Відповідно до копії довідки тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 від 20 листопада 2014 року, ОСОБА_6 перебував на військовій службі у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , яка входить до складу сил, що залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Згідно витягу із наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 06 листопада 2014 року № 146, смерть рядового ОСОБА_3 - старшого механіка - водія 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 12 механізованої роти 4 механізованого батальйону, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті осколкового поранення шиї, вибухової травми, ушкодження внаслідок дій, передбачених законом та воєнних операцій, внаслідок бойових дій, пов`язана із виконанням бойових обов`язків військової служби.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оброни України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 30 грудня 2014 року № 4150, вибухова травма рядового ОСОБА_3 , 1982 року народження, послужила причиною його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Травма та причина смерті пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що військовослужбовець ОСОБА_3 посмертно нагороджений орденом «За мужність» ІІІ ступеня та відзнакою «За бойову звитягу».

Позивачка ОСОБА_1 отримала посвідчення члена сім`ї загиблих (померлих) ветеранів війни серії НОМЕР_5 , видане Рогатинським управлінням соціального захисту населення.

Норми права, які застосував суд та мотиви їх застосування.

Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч.9 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.

Згідно положень ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( ст. 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 та п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших

негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі

незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України.

Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Згідно застини 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації російською федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими російською федерацією з 20 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 7 квітня 2014 року.

Згідно з постановою Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків» №337-VIII від 21 квітня 2015 року зазначені події на сході України відбувалися за певним сценарієм, зокрема, друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення "Донецької народної республіки" (7 квітня 2014 року) та "Луганської народної республіки" (27 квітня 2014 року). Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил російської федерації.

Постановою Верховної Ради України №129-VIII від 27.01.2015 затверджено звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання російської федерації державою-агресором.

Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття «судовий імунітет», відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.

Згідно з частиною четвертою цієї статті, у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права Україні, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Отже, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Водночас міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковано у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року та Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02.12.2004 року. Ці Конвенції втілюють концепцію обмеженого імунітету держави, визначають, в якій формі є можливою відмова держави від імунітету («явно виражена відмова від імунітету» на підставі укладеного міжнародного договору чи контракту, або «відмова від імунітету, яка передбачається», коли іноземна держава вступає у судовий процес і подає зустрічний позов у суді іноземної держави), а також закріплюють перелік категорій справ, у яких держава не користується імунітетом у суді іншої держави-учасниці.

Як Європейська конвенція про імунітет держав 1972 року (стаття 11), так і Конвенція ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року (стаття 12) передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.

Україна не є учасницею жодної із цих Конвенцій, однак ці Конвенції відображають тенденцію розвитку міжнародного права щодо визнання того, що існують певні межі, в яких іноземна держава має право вимагати імунітет у цивільному процесі.

У рішенні від 14 березня 2013 року у справі «Олєйніков проти Росії» ЄСПЛ вказав, що положення Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності 2004 року застосовуються «відповідно до звичаєвого міжнародного права, навіть якщо ця держава не ратифікувала її», і Суд повинен брати до уваги цей факт, вирішуючи питання про те, чи було дотримано право на доступ до суду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 68, п. 31).

У рішенні від 23 березня 2010 року у справі «Цудак проти Литви» (Cudak v. Lithuania) ЄСПЛ також визнав існування звичаєвих норм у питаннях державного імунітету, переважання в міжнародній практиці теорії обмеженого імунітету держави, але наголосив на тому, що обмеження має переслідувати законну мету та бути пропорційним такій меті.

Відповідно до ч.9 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.

Відповідачем по справі - російською федерацією, як країною агресором, у 2014 році було окуповано частини території Луганської і Донецької областей. Підтвердженням цього є факти здійснення російською федерацією активних дій щодо організації збройних нападів, участі в них та постачання для цього на територію України зброї та особового складу військ російської федерації. Масові вторгнення на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил російської федерації почалися 23.08.2014 року.

Військові дії російської федерації на території України були фактично визнані та засуджені різними міжнародними інстанціями.

Суд вважає, що наслідком саме збройної агресії російської федерації щодо України, що є загальновідомим фактом, а тому не підлягає доказуванню відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України, стала окупація частини території України, в тому числі частини Луганської області, де загинув чоловік та батько позивачів.

Наданими позивачами доказами доведено, що причиною смерті ОСОБА_2 є травма, отримана ним при виконанні обов`язків військової служби під час її проходження у військовій частині НОМЕР_1 , в зоні АТО на території Луганської області, тобто під час збройної агресії російської федерації на території України.

Позивачі звернулися до суду з позовом до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої їм у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 внаслідок збройної агресії російської федерації на території України. У цій категорії спорів іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ, оскільки російська федерація вийшла за межі суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, тому що будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну, і суди України, мають право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії російської федерації за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни.

Особливістю правового статусу держави як суб`єкта міжнародних відносин є наявність у неї імунітету, який ґрунтується на загальному принципі міжнародного права «рівний над рівним не має влади і юрисдикції». Однак необхідною умовою дотримання цього принципу є взаємне визнання суверенітету країни, тож коли російська федерація заперечує суверенітет України та вчиняє щодо неї загарбницьку війну, жодних зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає.

Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року по справі №308/9708/19 (провадження № 61-18782св21).

Своїми діями відповідач надав мовчазну згоду на участь у справі, як це передбачено Законом України «Про міжнародне приватне право» та узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 01 вересня 2021 року у справі № 754/10080/19 (провадження № 61-584св21), яка відповідно до положень ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судом.

Оскільки смерть ОСОБА_2 сталася внаслідок збройної агресії російської федерації, суд вважає, що саме на відповідача російську федерацію покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду позивачам.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачі у цій справі від сплати судового збору звільнені відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави у розмірі 13 420,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 280-284 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави-агресора російської федерації в особі посольства російської федерації в Україні, про відшкодування моральної шкоди- задовольнити повністю.

Стягнути з держави російської федерації на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 60 000 євро ( шістдесять тисяч євро ), що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 19 вересня 2023 року еквівалентно 2 377 200, 00 грн ( два мільйони триста сімдесять сім тисяч двісті гривень 00 копійок ).

Стягнути з держави російської федерації на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 60 000 євро ( шістдесять тисяч євро ), що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 19 вересня 2023 року еквівалентно 2 377 200, 00 грн ( два мільйони триста сімдесять сім тисяч двісті гривень 00 копійок ).

Стягнути з держави російської федерації на користь держави судовий збір в розмірі 13 420,00 грніз зарахуванням на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету 22030106 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: держава-агресор російська федерація в особі посольства російської федерації в Україні, місцезнаходження: м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27-А.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2023 року.

Суддя Р.Г. Могила