Справа № 201/3245/23
Провадження 2/201/1651/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

при секретарі Ковтун К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач зазначив, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв?язку з чим підписала заяву № б/н від 16.07.2008 року, згідно якої отримав у користування кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач свої зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконувала, через що позивач просить стягнути заборгованість станом на 09.02.2023р. в сумі 39 722грн 72коп, яка складається з 32 481грн 69коп заборгованості за тілом кредиту, 7 241грн 03коп заборгованості з відсотків, та судові витрати.

Відповідач подала відзив, яким позов не визнала, посилаючись на положення ст.ст. 634, 626, 628, 638, 526, 1054, 1048, 633, 634 ЦК України, і зазначивши, що до матеріалів справи позивач додав копію заяви відповідача від 04.09.2008р, якою сторони узгодили випуск кредитної карти терміном дії 24 місяці з кредитним лімітом 2500грн. з базовою відсотковою ставкою 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році.

Крім того, заява містить положення про те, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки, тобто 24 місяці.

Також в заяві зазначено, що Відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Пам?яткою клієнта. Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомилася і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Інших умов заява не містить.

Таким чином, умови, визначені в заяві від 04.09.2008 року були чинні протягом 24 місяців з дати підписання заяви.

В обгрунтування позовних вимог позивач долучив до матеріалів справи копію «Условий и Правил предоставления банковских услуг», водночас такі не містять підпису Відповідача про ознайомлення з ними. Більше того, такі не містять навіть дату їх складання.

Крім того, в обгрунтування позовних вимог Позивач посилається на редакцію Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019, яка не долучена до матеріалів справи, і з якою Відповідач також не був ознайомлений.

В постанові від 03.07.2019р. в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеній у постанові у справі №753/6301/18 (провадження № 61-15657св19) від 15.07.2020р.

Відтак у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спрних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів (довідку) та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Звертає увагу суду, що з огляду на закінчення 08.09.2010р. строку дії умов заяви від 08.09.2008 року (24 місяці з моменту підписання заяви), умови щодо права нарахування та списання Позивачем відсотків за користування кредитними коштами між Сторонами не були узгоджені, що вказує на безпідставність нарахування Позивачем відсотків за користування кредитними коштами.

Більше того, з наданих позивачем розрахунків, останній здійснював щомісячне нарахування та списання відсотків у розмірі 3,4%-3,6%, в той же час в матеріалах справи відсутні погоджені з Відповідачем Тарифи Банку, на підставі яких Позивач проводив такі нарахування та списання.

В позовній заяві Позивач посилається також на паспорт споживчого кредиту, підписаний в електронному виді 05.04.2021 року.

У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача € репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишиться дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Крім того, відповідно до розділу 7 Паспорту споживчого кредиту, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Згідно правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду в складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду в справі N 393/126/20 від 23 травня 2022 року, паспорт споживчого кредиту є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов?язку кредитодавця з надання споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця, а ознайомлення із ним споживача та його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит і дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту, а отже такий не може бути підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, усі вищенаведені обставини підтверджують відсутність у позивача правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованими відсотками, поза як сторони не обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків за користування кредитними коштами.

Зі змісту виписки по особовому рахунку вбачається, що позивачем нараховувались та 3 рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких, як вже зазначалося, не було погоджено сторонами, від чого збільшувалася загальна сума заборгованості.

Відповідач не заперечує, що використовувала кредитні кошти, проте нею постійно вносились кошти на рахунок на погашення кредиту, і сума внесених коштів перевищує суму використаних коштів, що підтверджується наданою позивачем випискою з рахунку.

Згідно наданої позивачем виписки вбачається, що станом на 30.12.2018р. заборгованість відповідача становила 36,10 грн.

За період з 01.01.2019 по 01.02.2023р.р. відповідачем використовувались кредитні кошти та вносились кошти на карту (здійснювалося поповнення карти). В той же час, за період з 01.03.2019р.р. банком частину повернутих коштів безпідставно зараховано на погашення процентів, оскільки вказаний банком розмір процентів не обумовлений договором і не міг бути застосований. За вказаний період списано відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 1,7, 3,4-3,6%, а також комісію за обслуговування (членський внесок) на загальну суму 41731,01 грн., з них за період з 01.08.2022 по 01.02.2023р.р. 7241,03 грн., заявлених позивачем до стягнення прострочених відсотків.

Згідно розрахунку банку, заборгованість станом на 09.02.2023р. становить 39722,72 грн. та складається з наступного: 32481,69 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7241,03 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

3 наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку випливає, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв?язку з включенням до нього сум нарахованих та списаних банком відсотків, що не було передбачено узгодженими умовами договору.

Списана банком впродовж строку користування коштами за період з 01.03.2019 року по 01.02.2023 року сума відсотків становить 41731,01 грн., а заявлена заборгованість по тілу кредиту 32481,69 грн.

Таким чином, за своєю суттю прострочене тіло кредиту, на яке вказує позивач у своїй позовній заяві, є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти.

А тому заборгованість відповідача перед позивачем у зазначеному позивачем розмірі відсутня, що підтверджується матеріалами справи.

Учасники процесу подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідач 04.09.2008р. підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «Приватбанк» (а.с.38).

Відповідно до вказаної анкети-заяви відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна», валюта картки гривня, бажаний кредитний ліміт зазначено в сумі 2 500грн, базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору - 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки, видані кредитні картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 (терміном дії 07/12), надала дозвіл на сплату заборгованості шляхом списання банком коштів з її платіжної картки НОМЕР_3 відтак сторони погодили та досягли згоди з усіх істотних умов кредитування, що підписані особисто позичальником (а.с.38).

Згідно довідки, відповідачу видані кредитні картки за №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (вони ж зазначені у заяві від 04.09.2008р.), 944350 (термін дії 07/12), 769256 (11/15), НОМЕР_4 (07/18), НОМЕР_5 , 921214 (07/18), 936515 (12/21), НОМЕР_6 (05/25/) (а.с.37).

Згідно довідки про кредитні ліміти, старт карткового рахунку відбувся 16.07.2008р., видана кредитна картка НОМЕР_1 , 05.09.2008р. встановлений кредитний ліміт 2 500грн, який в подальшому до неодноразово збільшувався, з 28.07.2020р. становив 32 000грн, а 26.12.2022р. зменшений до 0 (а.с.36).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

З викладеного випливає, що термін дії кредитного ліміту пролонгувався термінами дії виданих відповідачу кредитних карток. Факту отримання карток відповідач не спростовує.

Разом із позовною заявою банком також було надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 16.07.2008р. укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем за період з 05.09.2008 по 09.02.2023р (а.с.4-35).

Відповідно до вказаного розрахунку, станом на станом на 09.02.2023р. в сумі 39 722грн 72коп, яка складається з 32 481грн 69коп заборгованості за тілом кредиту, 7 241грн 03коп заборгованості з відсотків.

Крім того, банком також було надано виписку по картковому рахунку в АТ КБ «Приватбанк» відповідача за період з 05.09.2008 по 01.02.2023р. (а.с.62-105), копія паспорту споживчого кредиту (а.с.39-42), який, згідно позначки, підписаний відповідачем як споживачем 05.04.2021р.

З виписки з карткового рахунку вбачається, що відповідач почала користуватись кредитним коштами з 29.09.2008р., зокрема: робила покупки, знімала кошти, здійснювала поповнення картки, здійснювалось автоматичне погашення простроченої заборгованості, що свідчить про активне використання кредитного ліміту картки відповідачем, в тому числі й в період понад 1 рік після заповнення заяви від 16.07.2008р.

Також із виписки вбачається, що банк застосовував різну відсоткову ставку (3,4, 1,7, 3,5), але яка не перевищувала обумовлену анкетою-заявою відсоткову ставку 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році (в перерахунку 36% річних).

В матеріалах справи наявні Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абз.1 ч.1 ст.207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Подаючи позов, банк зазначив, що укладений між сторонами договір включає цілий ряд документів, зокрема: «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи банку». Підписання відповідачем фрагментарно одного із документів, а не усіх в цілому не є доказом досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору. Крім того, вказаний документ є інформацією, яка інформує споживача/клієнта банку щодо умов кредитування й свідчить лише про інформування відповідача про умови кредитування, а не про те, що останній погодився отримувати кредит на зазначених умовах.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від квітня 2008 року, посилався на Витяг з Тарифів Банку та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку», розміщений на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «Приватбанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Окрім цього, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» в «Приватбанку» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказана позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131цс19.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, дослідженням матеріалів справи судом було встановлено, що в анкеті-заяві від 04.09.2008р. сторони обумовили розмір процентної ставки, а саме 3% на місяць (що в перерахунку на рік становить 36%), яка діяла весь термін кредитного ліміту, який збігається із терміном дії платіжної картки, що в подальшому неодноразово перевипускалася, отримувалася та використовувалася відповідачем, і який ще не сплинув (діє до останнього дня травня 2025р.).

Відтак процентна ставка визначена в підписаній відповідачем анкеті-заяві.

Вказаний висновок узгоджується із правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 12.02.2020р. у справі №136/840/17 (провадження № 61-2518св18).

Відтак суд доходить висновку про задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» повністю.

Відтак на підставі положень ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача слід стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» грошові кошти у розмірі 39 722 гривень 72 копійки, судові витрати в сумі 2 684 гривні, а всього 42 406 (сорок дві тисячі чотириста шість) гривень 72 копійки.

Рішення може бути оскаржене впродовж 30 днів до Дніпровського апеляційного суду.

Позивач: АТ Комерційний банк «ПриватБанк», , місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Д.О. Покопцева