справа № 361/8460/23
головуючий у суді І інстанції Писанець Н.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення (зміну) місця проживання дитини.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення місця проживання дитини.

Не погоджуючись із ухвалою суду представник ОСОБА_1 - адвокат Щиголь В.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що предмет та підстави позовів у двох справах № 361/8460/23 та 361/6804/20 є одними й тими ж (тотожними), оскільки у справі №361/6804/20 предметом позову були позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей, а у справі №361/8460/23 предметом позову є позовні вимоги про зміну місця проживання однієї дитини. Вказує, що підстави позову у двох справах теж різні, оскільки у справі №361/6804/20 підставою позову було необхідність визначення місця проживання дітей, порядку та графіку участі батьків у вихованні дітей внаслідок розірвання шлюбу, а у справі №361/8460/23 підставою позову є зміна обставин у зв`язку з якими виникла необхідність змінити місце проживання одного з дітей, адже проживання дитини з матір`ю суперечить інтересам самої дитини. Звертає увагу, що правовідносини, які пов`язані з інтересами дітей не є сталими, безперечно це немайновий позов, в якому сторони могли дійти остаточної згоди. Діти ростуть, в них змінюються погляди та потреби, внаслідок чого виникла потреба звернутися із позовом про зміну місця проживання одного з дітей.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме у постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі №158/485/20.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

В судовому засіданні адвокат Шаповал Х.О. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 112-121), а тому колегія суддів відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що є таке, що набрало законної сили судове рішення про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а саме ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року, якою було затверджено мирову угоду у справі №361/6804/20.

Колегія суддів не погоджується із такими висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що у розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

У постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі № 146/318/20 (провадження № 61-11374св20), від 13 вересня 2021 року у справі № 296/10940/20 (провадження № 61-5427св21) зроблено висновок, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Як встановлено судом, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та поділ спільного майна подружжя (№ 361/6804/20).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2021 року було затверджено мирову угоду, а провадження у справі закрито. При цьому, п.2.1. вищевказаної угоди визначає місце проживання дітей подружжя разом із матір`ю в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області про визначення (зміну) місця проживання дитини, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що змінилися обставини, які існували при затвердженні мирової угоди, а саме: малолітній син ОСОБА_3 , не бажає повертатися до матері, а висловлює бажання проживати разом з ним.

Таким чином, суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі дійшов помилкового висновку, що предмет та підстави позовів у двох справах № 361/8460/23 та 361/6804/20 є одними й тими ж (тотожними), оскільки у справі №361/6804/20 предметом позову були позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей, а у справі №361/8460/23 предметом позову є позовні вимоги про зміну місця проживання однієї дитини.

Крім того на переконання колегії суддів, підстави позову у двох справах теж різні, оскільки у справі №361/6804/20 підставою позову було необхідність визначення місця проживання дітей, порядку та графіку участі батьків у вихованні дітей внаслідок розірвання шлюбу, а у справі №361/8460/23 підставою позову є зміна обставин, у зв`язку з якими виникла необхідність змінити місце проживання одного з дітей, оскільки проживання дитини з матір`ю на переконання позивача суперечить інтересам самої дитини.

Отже, не з`ясувавши, чи відбулась зміна обставин, які призвели до потреби змінювати місце проживання одного з дітей суд обмежив право на доступ до правосуддя позивача.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, n. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - с порушенням права на справедливий судовий захист.

Так, із постанови Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 158/485/20, на яку посилається позивач вбачається, що у справі №158/485/20 позивач подав позов у зв`язку зі зміною обставин, які відбулися після затвердження мирової угоди. А саме позивач вказував, що примусове проживання дитини з мамою відповідно до умов мирової угоди призведе до негативного психологічного впливу на меншу доньку та просив змінити основне місце проживання дитини, визначене в мировій угоди на основне місце її проживання - з батьком. 9 червня 2021 року Верховний Суд прийняв постанову у справі після детального вивчення всіх обставин, встановив, що в даній справі обставини не змінилися, однак це все підлягало з`ясування в судах усіх інстанцій.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України є помилковими.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи наведене, помилкова ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 9 жовтня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба