Провадження № 22-ц/812/1301/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 листопада 2023 року м. Миколаїв

справа № 483/1450/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану її представником

адвокатом Радіновичем Володимиром Ігоровичем

на ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 24 жовтня 2023 року суддею Шевиріною Т.Д. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту ухвали не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позивачка зазначала, що 09 вересня 2021 року зареєструвала шлюб з відповідачем в м. Стара ратуша, Муніціпалітету Есборг, Данії, номер у реєстрі 12556. Відповідач є громадянином Німеччини. Від шлюбу дітей не мають, подружні стосунки не склалися, з грудня 2021 року сімейні відносини припинені.

Останньою відомою адресою місця проживання відповідача ОСОБА_1 зазначила свою адресу - АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі про розірвання шлюбу.

Ухвала суду мотивована тим, що позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки реєстрація шлюбу відбулася у Королівстві Данія, відомості про легалізацію шлюбу в Україні матеріали справи не містять, а зазначена позивачкою у позовній заяві адреса відповідача не є ні місцем його проживання, ні місцем перебування. Будь-яких даних про те, що відповідач коли-небудь проживав за цією адресою чи там наявне його майно позивачкою не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду та судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована відсутністю у суду першої інстанції підстав для відмови у відкритті провадження, оскільки суду було надано копію паспорту позивачки, яка підтверджує її реєстрацію в м. Очакові, копію свідоцтва про шлюб, укладений в Данії, з апостилем та перекладом. Отже свідоцтво про шлюб не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення, тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови у відкритті провадження.

2.Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 09 вересня 2021 року в м. Стара ратуша, ОСОБА_3 , Данії, ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_4 . Укладення шлюбу зареєстровано у реєстрі за номером 12556. Відповідач є громадянином Німеччини. Дітей від шлюбу подружжя не має. Подружні стосунки припинені в грудні 2021 року.

Позивачка ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 .

При пред`явленні позову ОСОБА_1 , як останнє відоме місце проживання відповідача, зазначила свою адресу. При цьому будь-яких доказів проживання відповідача чи знаходження його майна за цією адресою позивачка не надала.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно частини дев`ятої статті 28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідомо, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (частина друга статті 28 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

За правилами частини десятої статті 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Оскільки у справі, яка переглядається, відповідач є громадянином Німеччини, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються у тому числі Законом № 2709-IV «Про міжнародне приватне право».

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 23 червня 2005 року Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що іноземний елемент це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з форм, серед яких, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Закон України ''Про міжнародне приватне право'' встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77).

Відповідно до статті 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції, відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Згідно статті 55 Закону України "Про міжнародне приватне право" право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. Норми Сімейного кодексу України щодо розірвання шлюбу застосовуються у разі укладення шлюбу в Україні.

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (частина перша статті 16 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Згідно зі статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (частина перша). Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання (частина друга). Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним (частина третя).

Зі змісту наведеної норми можна дійти висновку, що розірвання шлюбу між громадянами різних держав здійснюється за законодавством України у тих випадках, коли подружжя спільно проживало на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території. У випадку відсутності такої ситуації - правові наслідки шлюбу визначаються правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таких же висновків прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 21 листопада 2019 року у справі № 553/703/18.

За правилами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Одержавши позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції на виконання приписів частини шостої статті 187 ЦПК України звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи, а саме до підрозділу з питань державної реєстрації відділу забезпечення діяльності Центру надання адміністративних послуг Очаківської міської ради Миколаївської області.

Згідно відповіді цього органу відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 відсутні.

Не містить таких даних і Єдиний державний демографічний реєстр.

Таким чином, з наявних у справі відомостей вбачається, що шлюб між сторонами укладено в Данії, відповідач ОСОБА_6 є громадянином Німеччини, сімейні стосунки між подружжям, як зазначає позивачка, фактично припинені у грудні 2021 року, тобто через три місяці після укладення шлюбу. При цьому будь-яких доказів спільного проживання сторін за зазначеною позивачкою адресою, як і доказів того, що місцем постійного проживання відповідача ОСОБА_5 , або останнім відомим місцем його проживання є місце реєстрації позивачки, матеріали справи не містять. Не містять вони і доказів того, що відповідач будь-коли відвідував Україну чи має в Україні будь-яке майно.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми процесуального законодавства України та прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість розгляду справи за законодавством України. Така позиція узгоджується з положеннями статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право». При цьому, судом враховано, що звертаючись з позовом, позивачка не надала доказів проживання подружжя в Україні, перебування відповідача на її території чи наявності у нього майна в Україні.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України є обґрунтованою.

За таких обставин доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому ухвала підлягає залишенню без зміни.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Радіновича Володимира Ігоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова

---------------------------------

Повну постанову складено 04 грудня 2023 року