ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7853/23 Справа № 2-1493/2007 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.Н. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

справа № 2-1493/2007

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Виконавчий комітет Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Криворізької міської ради на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2007 року, яке ухвалено суддею Прасоловим В.Н. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення в матеріалах справи відсутні,

УСТАНОВИВ:

В лютому 2007 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу про визнання права власності на самочинне будівництво.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що на земельній ділянці, що виділена позивачу в оренду на підставі договору оренди від 16 травня 2006 року відповідно до рішення міської ради XXXIX сесії IV скликання № 3704 від 23 листопада 2005 року, вона самочинно здійснила будівництво торгівельно - зупиночного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення виконкому № 498 від 14 листопада 1997 року, а саме: торгівельного павільйону « А-1» розміром ( 7,06 х 2,59) + ( (2,3 + 2,59) : 2 х 0,5 ) + ((2,59 + 1,5) : 2 х 0,94 =21,4 кв.м., вартістю 18 979 грн.

Крім того, на земельній ділянці, що виділена їй в оренду на підставі договору оренди від 22 березня 2006 року відповідно до рішення міської ради XXXIX сесії IV скликання № 3704 від 23 листопада 2005 року, позивач самочинно здійснила будівництво торгівельно - зупиночного комплексу за адресою: АДРЕСА_2 згідно рішення виконкому № 70 від 27 лютого 1998 року, а саме: торгівельного павільйону « А-1» розміром (9,36 х 2,68) = 25,1 кв.м., вартістю 20 165 грн.

Всі нові споруди, та ремонті роботи відповідають технічним нормам та не мають тріщин, дефектів, недопустимих перегибів, їх експлуатація можлива. Загальна вартість самочинно побудованих споруд складає 60 931 гривень.

У зв`язку з наведеним вище позивач просила суд визнати за нею право власності на вказане самочинне будівництво.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2007 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинне будівництво торгівельно-зупиночного павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , зупинка транспорту «Дитяча лікарня № 4», а саме: торгівельний павільйон "А-1" розміром (9,36 х 2,68) = 25,1 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на самочинне будівництво торгівельно-зупиночного павільйону, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зупинка транспорту «вул. Тинка», а саме: торгівельний павільйон "А-1" розміром (7,06 х 2,59) + ((2,3 + 2,59): 2 х 0,5) + ((2,59 + 1,5) : 2x0,94 = 21,4 кв.м.

Витрати по справі віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі Криворізька міська рада ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Криворізька міська рада не була залучена до участі у розгляді справи в той час як самочинно збудовані позивачем приміщення збудовані на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності міста.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника Криворізької міської ради Ольховську А.М., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, на земельній ділянці, що виділена ОСОБА_1 в оренду на підставі договору оренди від 16 травня 2006 року відповідно до рішення міської ради XXXIX сесії IV скликання № 3704 від 23 листопада 2005 року, позивач самочинно здійснила будівництво торгівельно - зупиночного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 згідно рішення виконкому № 498 від 14 листопада 1997 року, а саме: торгівельного павільйону «А-1» розміром ( 7,06 х 2,59) + ((2,3 + 2,59) : 2 х 0,5 ) + ((2,59 + 1,5) : 2 х 0,94 = 21,4 кв.м., вартістю 18 979 грн., зупиночного павільйону «Б», загальною площею 54, 6 кв.м., вартістю 15 845 грн.

Крім того, на земельній ділянці, що виділена ОСОБА_1 в оренду на підставі договору оренди від 22 березня 2006 року відповідно до рішення міської ради XXXIX сесії IV скликання № 3704 від 23 листопада 2005 року, позивач самочинно здійснила будівництво торгівельно - зупиночного комплексу за адресою: АДРЕСА_2 згідно рішення виконкому № 70 від 27 лютого 1998 року, а саме: торгівельного павільйону « А-1» розміром (9,36 х 2,68) = 25,1 кв.м., вартістю 20165 , зупиночного павільйону « Б» розміром ( 7,22 х 3,38) = 24, 4 кв.м, вартістю 5 942 грн.

Встановлено, що всі нові споруди, та ремонті роботи відповідають технічним нормам та не мають тріщин, дефектів, недопустимих перегибів, їх експлуатація можлива. Загальна вартість самочинно побудованих споруд складає 60 931 гривень.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Із змісту статті випливає, що для того, щоб будівництво не було самочинним, необхідною є наявність таких вимог: земельна ділянка повинна бути відведена для зведення житлового будинку, будівлі, споруди або іншого нерухомого майна; повинен бути належним чином оформлений дозвіл на забудову або належно затверджений проект; при забудові не були здійснені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно із ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбаченихст. 376 ЦК України, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5ст. 376 ЦК України).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина першастатті15 ЦК України, частина першастатті 4 ЦПК України).

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право (пункт 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»). Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Верховний Суд у постанові від 25.08.2020 по справі № 760/21223/17-ц зазначає, що вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що на підставі частини 3 статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина 3 статті 375 ЦК України).

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038- VI , а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34,37 цього Закону).

В даному випадку суд першої інстанції залишив поза увагою те, що у спірних правовідносинах належним відповідачем має бути Криворізька міська Рада, оскільки земельна ділянка з кадастровим № :06:010:0054 належить до комунальної власності міста, а отже її законним власником та розпорядником виступає саме Криворізька міська Рада.

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) дійшла висновку про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Вирішуючи питання щодо визнання за ОСОБА_1 права власності на самочинне будівництво - торгівельно-зупиночний павільйон, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , зупинка транспорту «Дитяча лікарня № 4», а саме: торгівельний павільйон "А-1" розміром (9,36 х 2,68) = 25,1 кв.м. та на самочинне будівництво - торгівельно-зупиночний павільйон, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , зупинка транспорту «вул. Тинка», а саме: торгівельний павільйон "А-1" розміром (7,06 х 2,59) + ((2,3 + 2,59): 2 х 0,5) + ((2,59 + 1,5) : 2x0,94 = 21,4 кв.м., суд першої інстанції не залучив до участі у справі, як належного відповідача, Криворізьку міську раду, яка є власником земельної ділянки з кадастровим № :06:010:0054, оскільки вказана земельна ділянка належить до комунальної власності міста, а отже її законним власником та розпорядником виступає саме Криворізька міська Рада, не звернувши уваги на те, що спірні правовідносини безпосередньо стосуються прав, інтересів та обов`язків Криворізької міської ради.

Тобто пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Усунути вказаний недолік суд апеляційної інстанції в межах апеляційного провадження не має можливості.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Криворізької міської ради підлягає задоволенню, а рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2007 року скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову задоволенні позову з вищенаведених підстав.

Згідност. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апелянтом за подання апеляційної скарги сплачено 958,97 грн судового збору, дана сума підлягає стягненню з позивача на користь апелянта.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 367, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2007 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Саксаганської районної ради м. Кривого Рогу про визнання права власності на самочинне будівництво відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 958 (дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 97 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: