Справа №186/961/22
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2023 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Сливка І.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про відшкодування витрат, -
ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Просили проводити розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують повністю, щодо прийняття заочного рішення по справі не заперечують.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.
Водночас, суд врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Суду також не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість відповідача прибути у судове засідання, прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, а також неможливість забезпечити участь у судовому засіданні уповноваженого представника.
Суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, а тому суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті з ухваленням заочного рішення.
При цьому суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.
Перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступних міркувань.
Судом встановлено, що 19.07.2018 між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір № 62_055.
Відповідно до умов Кредитного договору Банк надав відповідачеві кредит у сумі 16 065,00 грн., зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних, з кінцевим строком повернення до 16.07.2021, а позичальник зобов`язаний належним чином використати та повернути в передбачені Кредитним договором строк кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі.
Відповідно до договору добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 від 01.12.2018, укладеного між AT «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.», останнє приймає на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами Договору страхування, виплатити AT «Ощадбанк» страхове відшкодування. Страховим випадком за Договором страхування є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника AT «Ощадбанк» внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором, з будь-яких причин.
З 28.08.2019 відповідач не виконувала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість: по тіло кредиту - в сумі 10 532,43 грн., проценти за користування кредитом - в сумі 617,64 грн., всього - 11 150, 43 грн.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед AT «Ощадбанк» з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитами понад шістдесят календарних днів, настав страховий випадок.
За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку, яку отримано від AT «Ощадбанк», ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 993 ЦКУ, ст. 27 Закону України «Про Страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
На підставі ст. 993 ЦКУ та ст. 27 Закону України «Про Страхування» до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» перейшло право вимоги до Відповідача на виплачену суму.
Між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021, відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами добровільного страхування кредитів (п.2.1, пп. 1.1.3). Боржники - особи, які відповідальні за завдання матеріальних збитків, за фактом настання яких Первісний кредитор визнав завдані матеріальні збитки страховими випадками та здійснив страхові виплати/страхові відшкодування на користь страхувальника по укладеному договору добровільного страхування кредитів (п.п. 1.1.1 вищезгаданого договору). Перелік Боржників, до яких Новий кредитор має Права вимоги на визначену суму, зазначені в Реєстрі прав вимог, що наведені в Додатку 1 до Договору № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021.
Однак, станом на час розгляду справи, відповідачем не відшкодовано фактичних витрат в порядку регресу.
На підставі вищенаведеного, позивач має право вимагати від відповідача відшкодування шкоди.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст.77-79 ЦПК України.
Як видно з досліджених судом письмових доказів, наданих позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог, такі отримані у порядку встановленому Законом, стосуються безпосередньо обставин справи та підтверджують покликання позивача на існуючі обставини справи, а відтак беруться судом до уваги, як належні та допустимі докази в процесі доказування.
Водночас, відповідач в судове засідання не з`явилася та не надала суду жодних доказів на спростування вимог позивача.
Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оцінюючи докази по справі в цілому, беручи до уваги вищенаведені встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, звернені до відповідача, є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи, а тому суд приходить до переконання про задоволення позову.
Що стосується заявлених вимог позивача про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Позивач просить стягнути витрати, які були понесені на оплату юридичної допомоги у сумі 4 920 грн.
Разом з цим, суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є необґрунтованою, такою, що не відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, з огляду на наступне.
В частині 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом; вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Зокрема, частина 5 ст. 137 ЦПК України, вказує на те, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Верховний Суд в своїй постанові у справі №911/739/15 від 13.02.2019 зазначає, що у разі наявності заперечень щодо співрозмірності заявленої суми компенсації також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
За наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час і неспівмірність порівняно з ринковими цінами.
Суд враховує, що клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду від відповідача не надходило. В свою чергу, суд зазначає, що вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд мас виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 в справі № 362/3912/18.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з матеріалів справи, правнича допомога адвоката полягала у складанні позовної заяви. В судове засідання представник позивача не прибув, просив проводити розгляд справи без його участі. Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що позивач отримав адвокатські послуги, суд вважає за необхідне стягнути на його користь витрати на професійну правничу допомогу.
Разом з цим, з огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів, стосовно них існує судова практика, складнощів щодо процесу доказування чи витребування доказів не виникало, суд вважає, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним, а тому, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, слід зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 11 150,43 грн. фактичних витрат в порядку регресу.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) 992,4 грн. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000,00 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Р.Волоско