Справа № 515/1239/22
Провадження № 2/515/109/23
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року м.Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Квєтка І.А.,

секретар судового засідання Комерзан Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги мотивує тим, що 05 вересня 2019 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, посвідчений розпискою, за умовами якого відповідач позичив в нього 6 000 000,00 грн, які зобов`язався повернути в строк до 05 вересня 2022 року. У вказаний строк відповідач добровільно борг не повернув, а тому позивач просить стягнути з нього вказану суму боргу та понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує.

Відповідач повідомлявся належним чином про розгляд справи, про причини неявки суду не повідомив.

Заперечуючи проти позову відповідач у відзиві від 05 грудня 2022 року зазначив, що ним дійсно були отримані грошові кошти у розмірі 6 000 000,00 грн. строком повернення до 05 вересня 2022 року, про що він написав розписку про їх отримання, проте суму позики у встановлений строк не повернув з незалежних від нього причин через епідемію коронавірусу та введення воєнного стану у державі. У задоволенні позову просив відмовити у зв`язку з тим, що позовні вимоги заявлені передчасно без врахування форс-мажорних обставин.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Між сторонами склалися цивільні правовідносини з договору позики. Відповідно ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або кількість речей того ж роду і якості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника.

Розписка є документом, який боржник видає кредитору, підтверджуючи як укладення договору позики, так і його умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми.

05 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, посвідчений розпискою, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 позику в розмірі 6 000 000,00 грн та зобов`язувалася її повернути до 05 вересня 2022 року. На підтвердження факту передачі грошової суми позичальнику позивач представив суду оригінал розписки, який залучено у матеріали справи.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

У встановлений договором позики строк - 05 вересня 2022 року, заборговану суму у розмірі 6 000 000,00 грн відповідач позивачу не повернув.

08 вересня 2022 року, в порядку досудового врегулювання, позивач направляв на адресу відповідача претензію з вимогою про добровільне виконання зобов`язання щодо повернення боргу в сумі 6 000 000,00 грн протягом трьох днів з моменту отримання вказаної претензії (а.с.8). Однак, станом на день розгляду справи в суді відповідач свого зобов`язання щодо повернення боргу у добровільному порядку не виконав.

Відповідно дост. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст.12, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 614 ЦК особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання (частина 1). Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина 2).

У статті 617 ЦК визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) зазначила, що «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про повернення суми позики у строк, встановлений договором, а відповідач не довів, що порушення зобов`язнання сталося внаслідок непереборної сили, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , - 6 000 000,00 грн (шість мільйонів грн 00 к.) боргу за договором позики від 05 вересня 2019 року та витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 405,00 грн (дванадцять тисяч чотириста п`ять грн 00 к).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Суддя

Дата складення повного судового рішення 30.01.2023