Справа № 242/3636/20
Провадження № 2/242/189/23
Іменем України
01 грудня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області в складі: головуючого - судді Черкова В.Г., при секретарі Носаль А. В., розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності на майно, -
01.09.2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.
Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.
В обґрунтування позову зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб 08.06.1989 року, у зв`язку із народженням старшої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак сторони до 1991 року спільно не проживали однією сім`єю зовсім. В період з 1993 р. по 1997 р. сторони відновили шлюбні відносини та народилась друга донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в 1997 році відносини між сторонами погіршились, вони стали вважати себе чужими та перестали вважати себе спільною сім`єю. З січня 2003 року сторони остаточно припинили спільні сімейні відносини та побут. 27.08.2003 р. позивач самостійно за власні збереження купив двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 за 1500 грн. у зв`язку із тим, що на час купівлі квартири сторони фактично припинили шлюбні відносини, та квартира була придбана за власні заощадження позивача, то квартира є особистою приватною власністю позивача. Крім того зазначив, що з 2003 р. по 2009 р. позивач сам проживав у спірній квартирі, жодним чином не пов`язуючи свій побут із відповідачем. З осені 2010 р. позивач розпочав фактичні шлюбні відносини із іншою жінкою, яка у 2012 році продала свою власну квартиру у м. Донецьк, та за ці кошти 21.06.2012 р. позивач купив спірний автомобіль Toyota Camry, тобто відповідачка до купівлі вказаного автомобіля не має жодного відношення, а тому потрібно визнати цей автомобіль особистою приватною власністю позивача. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 04.05.2020 р. Просить суд визнати за позивачем право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 45,7 кв.м., житловою 26,9 кв.м., та автомобіль Toyota Camry 2,5L 6AT Elegance кузов НОМЕР_1 , та розподілити судові витрати.
Відповідач надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає, зазначила, що в провадженні Селидівського міського суду Донецької області знаходиться справа №242/1086/20 за її позовом до позивача про поділ спільно нажитого майна подружжя. Під час шлюбу сторонами було придбано майно, а саме двокімнатна квартира, за адресою АДРЕСА_1 з двох жилих кімнат загальною площею 45,7 кв. м., жилою 26,9 кв.м., придбана у 2003 році за 1500,00 грн., та автомобіль Toyota Camry, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_2 , придбаний 21.06.2012 р. приблизно за 306106,00 грн. під час подання позовної заяви про розподіл спільно нажитого майна подружжя сторони перебували ще у шлюбі, зараз шлюб розірвано рішенням суду від 04.05.2020 р. Позивач в час спільного не проживання разом 1989 р., 1990 р. служив в армії, потім вони знайшли окрему квартиру від батьків і жили разом, сторони та старша донька ОСОБА_5 , в 1993 р. народилась друга донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловік працював, допомагали батьки іноді, відкладали гроші на двокімнатну квартиру, до цього вони жили в однокімнатній. Крім того зазначила, що при купівлі квартири за адресою АДРЕСА_1 відповідачка була присутньою. Стосовно доводів позивача, про те, що він у цій квартирі проживав багато років сам, а потім з 2010 року розпочав фактичні шлюбні відносини з іншою жінкою зазначила, що вона ніколи не чула і не бачила цю жінку, проте відповідачка проживала в квартирі АДРЕСА_2 та жила на одному кварталі та вулиці знаходяться поруч, та всі ці роки, а також до 2017 року вона також жила в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і між сторонами існували стосунки, жила на дві квартири. Проживаючи за двома адресами вони разом робили ремонт, відповідач оплачувала комунальні послуги та робила звірку. На підставі чого просить не визначати за позивачем право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв. м., житловою 26,9 кв.м., та автомобіль Toyota Camry НОМЕР_2 вартістю 306106,00 грн.
Заяви та клопотання сторін.
11.11.2020 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів у справі.
19.04.2021 року від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.
25.08.2021 року від позивача надійшла заява про відвід судді.
27.09.2021 року від представника позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.
19.10.2021 року від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі позивача.
19.10.2021 року від відповідача надійшло клопотання про слухання підготовчого судового засідання без її участі.
16.11.2021 року від представника позивача надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.
23.11.2021 року від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі сторони позивача та закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.
23.11.2021 року від відповідача надійшло клопотання про слухання підготовчого судового засідання без її участі.
23.12.2021 року від позивача надійшло клопотання про припинення порушень його прав.
31.01.2022 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.
13.10.2022 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
05.12.2022 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
17.02.2023 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
02.03.2023 року від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.
03.03.2023 року від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
27.04.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про готовність взяття участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції та відкладення розгляду справи.
01.05.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
12.06.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
31.07.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Інших заяв чи клопотань по справі не надходило.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 03.09.2020 р. було відкрито провадження по справі.
Ухвалою від 13.11.2020 р. продовжено строк підготовчого провадження.
Ухвалою від 22.04.2021 р. зупинено розгляд справи до розгляду Донецьким апеляційним судом цивільної справи №242/1086/20 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою від 30.08.2021 р. зупинено провадження у справі до вирішення питання про відвід судді.
Ухвалою від 31.08.2021 р. у задоволенні заяви позивача про відвід судді відмовлено.
Ухвалою від 01.09.2021 р. поновлено провадження по справі.
Ухвалою від 19.10.2021 р. витребувано у ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відомості про наявність поточного банківського рахунку на ім`я ОСОБА_1 станом за весь 2003 р. та рух коштів на цьому поточному рахунку у 2003 році.
Ухвалою від 16.11.2021 р. вирішено судове засідання проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою від 23.11.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2023 року, справу № 242/3636/20 передано на розгляд судді Селидівського міського суду Донецької області Черкову В.Г..
Ухвалою від 14.11.2023 р. прийнято справу до провадження та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Згідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 08.06.1989 року в Гірницькій міськраді м. Селидове Донецької області, актовий запис №36. Після укладення шлюбу дружині змінено прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
Згідно до договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2003 р. ОСОБА_1 була придбана квартира за адресою: АДРЕСА_1 з двох жилих кімнат загальною площею 45,7 кв.м., жилою 26,9 кв.м.
У відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Селидівського бюро технічної інвентаризації №1716521 від 14.10.2003 року, квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.
Згідно до довідки від 03.10.2012 р. ОСББ «Орхідея-2 м. Гірник» ОСОБА_1 дійсно мешкає та зареєстрований в АДРЕСА_1 з 28.10.2003 р.
Згідно до акту №161 від 09.04.2020 р. складеного депутатом Гірницької міської ради Козиренко О. В., ОСОБА_1 проживає в своїй двокімнатній квартирі, придатною для житла, в даній квартирі проживає постійно з 2003 року по сьогоднішній день один. В квартирі є все для ведення домашнього господарства, змістом квартири займається поодинці, допомоги ні від кого не отримує.
Відповідно до договору купівлі-продажу №Д-2095 від 21.06.2012 року ОСОБА_1 придбав транспортний засіб (автомобіль) Toyota Camry 2,5L 6AT Elegance (3R) 218 чорний металік 2012 р.в., за 306106,00 грн.
Згідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , 29.06.2012 року за ОСОБА_1 було зареєстровано автомобіль марки Toyota, модель Camry, номер шасі НОМЕР_1 , 2012 року випуску.
Згідно до рішення Селидівського міського суду Донецької області від 04.05.2020 р. у справі 242/6418/19 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 08.06.1989 року виконавчим комітетом Гірницької міської ради м. Селидове Донецької області, актовий запис № 36.
Згідно до заочного рішення Селидівського міського суду від 13.11.2020 року у справі № 242/1086/20 було визнано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв.м., жилою площею 26,9 кв.м. та автомобіль «Toyota Camry» чорного кольору, номерний знак НОМЕР_2 сумісно нажитим майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та залишено його у спільній частковій власності, визнавши частки рівними, а саме по 1/2 частки кожному, розподілено судові витрати та стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у сумі 4568,56 грн.
Відповідно до постанови Донецького апеляційного суду від 19.07.2021 р. було апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13.11.2020 року в частині розподілу судових витрат змінено, стягнено з ОСОБА_1 на користь держави 1507,50 грн., в решті рішення залишено без змін.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
За вимогами частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).
Згідно із вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).
До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина 1 статті 182 ЦК України).
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
У частині 2 статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Відповідно до вимог статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.
Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (частина 1 статті 63 СК України).
Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 71 СК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71 СК України). При цьому не виключається звернення одного із подружжя, при наявності спору, з позовом про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (частина 2 статті 70 СК України).
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина 3 статті 70 СК України).
Судом встановлено, що з 08.06.1989 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 04.05.2020 року.
27.08.2003 року, тобто під час шлюбу, ОСОБА_1 придбав у приватну власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
21.06.2012 року, тобто під час шлюбу, ОСОБА_1 придбав у приватну власність транспортний засіб (автомобіль) Toyota Camry 2,5L 6AT Elegance (3R) 218 чорний металік 2012 р.в., за 306106,00 грн.
Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13.11.2020 року у справі №242/1086/20 було визнано двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 45,7 кв.м., жилою площею 26,9 кв.м. та автомобіль «Toyota Camry» чорного кольору, номерний знак НОМЕР_2 сумісно нажитим майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та залишено його у спільній частковій власності, визнавши частки рівними, а саме по 1/2 частки кожному, яке залишено без змін в цій частині постановою Донецького апеляційного суду від 19.07.2021 року.
За таких обставин, враховуючи те, що заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13.11.2020 року було визнано квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 та автомобіль «Toyota Camry» чорного кольору, номерний знак НОМЕР_2 сумісно нажитим майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та залишено його у спільній частковій власності, яке набрало законної сили, а також враховуючи той факт, що позивачем не доведено обставин набуття особистої приватної власності на придбане позивачем під час перебування у шлюбі квартиру та автомобіль, а також враховуючи з рівності часток при поділі спільного сумісного майна подружжя, згідно ст. 70 СК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280, 354 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , про визнання права приватної власності на майно відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через суд першої інстанції.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.Г.Черков