20.02.2023 Провадження по справі № 2/940/53/23
Справа № 940/951/22

РІШЕННЯ

Іменем України

20 лютого 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

з участю секретаря судових засідань Студінської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 фактичні витрати в порядку регресу в сумі 7351,27 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 21.06.2018 року між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» (надалі Банк) укладено кредитний договір №1483_0805, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 44000,00 грн. із щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних, з кінцевим строком повернення до 20.06.2021 року.

Відповідно до договору добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 від 01.12.2018 року, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», останнє приймає на себе зобов`язання у разі страхового випадку виплатити АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування.

Із 03.12.2019 року відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 9351,27 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом понад шістдесят календарних днів настав страховий випадок.

За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку, яку отримано від АТ «Ощадбанк», ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування.

ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на підставі платіжного доручення № 7508 від 27.05.2020 року виплатила АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування по зобов`язанням відповідача в сумі 7351,27 грн.

Між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2021 року.

З метою досудового врегулювання спору, на адресу відповідача надіслана претензія у добровільному порядку ним не виконана, заборгованість не погашена, тому позивачка просить відшкодувати фактичні витрати в порядку регресу.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 10.10.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 08.11.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивачка фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не з`явилась. Представник позивачки адвокат Бартосевич Б.В. на електронну адресу суду надіслав клопотання, в якому просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Разом з тим, просить стягнути з відповідача витрати з оплати професійної правової допомоги у розмірі 3000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.06.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит № 1483_0805 (для придбання енергозберігаючого обладнання та матеріалів) за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 44000 грн. 00 коп. із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99 % річних, з кінцевим строком повернення кредиту до 20.06.2021 року (а. с. 7-11).

01.12.2018 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» (страховик) та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення позичальниками кредитів та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ними процентів, що передбачені кредитними договорами (а. с. 16-20).

Відповідно до п. 2.2 укладеного договору страхувальник зобов`язався сплачувати страхові платежі, а страховик прийняв на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку, передбаченого умовами договору, виплатити страхувальникові страхове відшкодування на умовах цього договору.

Відповідно до п. 4.1 цього договору страховим випадком за договором страхування є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника АТ «Ощадбанк» внаслідок невиконання позичальником понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин.

Із 03.12.2019 року відповідач ОСОБА_2 не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 9351,27 грн., з яких: тіло кредиту 8945,11 грн., проценти за користування кредитом 406,00 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед АТ «Державний ощадний банк України» з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом понад шістдесят календарних днів, настав страховий випадок.

За заявою АТ «Ощадбанк» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування 26.05.2020 року складено страховий акт № Київ10026.02.20-1 з розрахунком суми страхового відшкодування в розмірі 7351, 27 грн. (а. с. 22).

Згідно платіжного доручення № 7508 від 27.05.2020 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» виплатила АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування по зобов`язанням ОСОБА_2 в розмірі 7351,27 грн. (а. с. 22 зворотній).

20.05.2021 року між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії), відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами добровільного страхування кредитів. Боржники - особи, які винні/відповідальні за завдання матеріальних збитків, за фактом настання яких первісний кредитор визнав завдані матеріальні збитки страховими випадками та здійснив страхові виплати/страхові відшкодування на користь страхувальника по укладеному договору добровільного страхування кредитів (п. п. 1.1.1 договору) (а. с. 23-34).

Перелік боржників, до яких новий кредитор має права вимоги на визначену суму, зазначені в Реєстрі прав вимог (додаток № 1 до договору № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20.05.2020 року) (а. с. 26-32).

З метою досудового врегулювання спору, 16.07.2021 року адвокатом Бартосевич Б.В. на адресу відповідача ОСОБА_2 надіслана претензія (повідомлення) № 10026.02.20-1, згідно з якою запропоновано відповідачу сплатити заборгованість у розмірі 7351,27 грн. у добровільному порядку впродовж семи днів (а. с. 35).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим випадком, згідно зі статтею 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Із досліджених доказів суд встановив, що у даному випадку мав місце страховий випадок, а саме неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 кредитних зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» за договором № 1483_0805 від 21.06.2018 року, внаслідок чого виникла заборгованість, яка була відшкодована за договором добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 від 01.12.2018 року страховиком Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай». Внаслідок цього, у позивачки на підставі договору № 01-05 про відступлення права вимоги від 20.05.2021 року, виникло право вимоги до відповідача у розмірі сплаченого страхового відшкодування, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки витрат у порядку регресу підлягають задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено судом, позивачкою понесені судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 992,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 621 від 28.09.2022 року.

Отже, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 992,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Щодо стягнення з відповідача витрат з надання професійної правничої допомоги, суд зазначає наступне.

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом частин 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Із матеріалів справи встановлено, що в обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивачки надано: копія ордеру серії КВ № 818074; копія договору № 5 про надання професійної правової допомоги від 20.05.2021 року; копія акту № 52/01-Б приймання-передачі послуг професійної правової допомоги від 24.01.2022 року; копія квитанції № 0.0..1 від 23.02.2022 року про оплату ОСОБА_1 3000,00 гривень ОСОБА_3 .

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таких клопотань до суду не надходило.

Відтак, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень. Всього стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки фізичної особи підприємця ОСОБА_1 судових витрат у сумі 3992,40 грн. (992,40 + 3000,00).

Отже, з огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 12, 76, 81, 82, 133, 137, 141, 264-268, 279, 354 ЦПК України, статтями 512, 514, 526, 530, 610, 612, 988, 993 ЦК України, статтями 8, 16, 27 Закону України «Про страхування», суд

вирішив:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , фактичні витрати в порядку регресу в сумі 7351 (сім тисяч триста п`ятдесят один) гривень 27 копійок та судові витрати в сумі 3992 (три тисячі дев`ятсот дев`яносто дві) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 23.02.2023 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК