Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.11.2023 Справа №607/13074/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Шимків Л.І., представника позивача Пацули В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пацула В.О. звернувся в суд із позовом до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, в якому просить: позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 04 липня 2023 року народження і до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов обґрунтовано тим, що сторони в період з 2013 року по 2014 рік перебували у фактичних шлюбних відносинах та ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилася спільна дитина - ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження якої батьком вказаний ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_2 . До кінця 2014 року дитина проживала з відповідачкою, та за час їх спільного проживання відповідачка неодноразово залишала дитину на батька, а сама відлучалася з невідомих причин. Також до дитини за цей час приїжджала бабуся (мати відповідача), оскільки відповідачка, зловживаючи алкогольними напоями, не могла доглядати за дитиною. Після досягнення дитиною 1,5 року її до себе на виховання забрала бабуся. На той час дитина була у занедбаному стані. З того часу ОСОБА_2 тижнями не відвідувала дитину, не доглядала її, не займалася її вихованням, не забезпечувала її продуктами харчування, належним медичним доглядом, не брала будь-якої участі у житті дочки, продовжувала зловживати алкогольними напоями. Позивач ОСОБА_1 на той час не проживав з відповідачем і їх спільною дитиною, однак добровільно на її рахунок та пізніше на рахунок бабусі ОСОБА_4 сплачував грошові кошти на утримання дитини. Крім того, був постійно на зв`язку з бабусею, брав участь у вихованні та навчанні дитини. У серпні 2022 року позивач забрав дочку до себе на виховання, оскільки бабусі було важко з нею справлятися. На даний час відповідачка не виявляє будь-якої зацікавленості у житті дитини, не спілкується з нею, не намагається відновити контакт із дочкою, хоча позивач не чинить перешкод у їх спілкуванні. Відповідачка від народження дитини, так і по теперішній час не піклується про дочку жодним чином, не дбає про її матеріальне забезпечення, необхідне харчування, лікування, взагалі не контактує з дитиною та не виявляє до неї будь-якого інтересу, внаслідок чого створюються умови, які шкодять інтересам дитини. На даний час ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 , його дружиною, сестрою та зведеною сестрою у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на повному утриманні свого батька. Вказує, що відповідачка ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання обов`язків щодо виховання іншої її дитини, що характеризує її з негативної сторони. На думку позивача, ухилення відповідачки ОСОБА_2 від виконання її батьківських обов`язків по відношенню до дитини ОСОБА_3 є свідомим те не пов`язане із станом здоров`я останньої, обставинами непереборної сили чи іншими об`єктивними обставинами. Оскільки ОСОБА_2 не піклується про свою малолітню дочку, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться її розвитком та здоров`ям, ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дитини, протягом тривалого асу проживає окремо від дитини та не спілкується з нею за допомогою будь-яких засобів комунікації, зловживає алкогольними напоями, тому позивач просить позбавити її батьківських прав. Окрім того, вказує, що батько і мати мають рівні обов`язки щодо дитини та зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття, при цьому відповідачка є здоровою та працездатною, а тому зможе та повинна сплачувати аліменти. Зважаючи на викладене, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 1500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Зобов`язано Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протокольною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 вересня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити.

Відповідачка, будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, до суду не з`явилася, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідачки не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Представник Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 відносно дочки ОСОБА_6 . Окрім того, просив дану цивільну справу розглядати без присутності органу опіки та піклування.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дочка ОСОБА_3 , про що Виконавчим комітетом Пироговецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області 25 червня 2014 року зроблено актовий запис № 8, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 23 січня 2020 року Хмельницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (а.с.16).

Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 6 від 24 травня 2023 року, в актовому записі № 8 від 25 червня 2014 року, зробленого Виконавчим комітетом Пироговецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . При цьому, відомості про батька записані відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України (а.с.17).

Як стверджує позивач у позовній заяві та не спростовано матеріалами справи, дочка ОСОБА_3 від народження і до 2022 року проживала спочатку з матір`ю ОСОБА_2 , згодом - з бабусею ОСОБА_4 (матір`ю відповідачки).

У цей період, зокрема протягом 2016-2022 років позивач добровільно перераховував кошти на рахунок відповідачки (до кінця 2019 року), згодом - на рахунок її матері ОСОБА_4 , зазначаючи в більшості випадків призначення платежу - добровільні аліменти для ОСОБА_3 , що підтверджується копіями виписок про проведення банківських операцій із переказу коштів (а.с. 32-39).

З 22 березня 2022 року ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 22 березня 2022 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 42).

З Акту обстеження умов проживання від 29 серпня 2022 року встановлено, що ОСОБА_3 станом на вказану дату проживала за адресою: АДРЕСА_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , його дружиною - ОСОБА_7 та зведеною сестрою - ОСОБА_8 (а.с.18).

25 квітня 2023 року та 23 травня 2023 року комісійно було остежено житлові умови сім`ї ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 . З Актів вбачається, що позивач зі своєю сім`єю фактично проживають за вказаною адресою без реєстрації на підставі договору оренди від 08 травня 2023 року. До складу їх сім`ї входять: ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_7 (дружина батька), ОСОБА_3 , ОСОБА_10 (сестра) та ОСОБА_8 (зведена сестра). Умови проживання задовільні, є необхідні умови для проживання та розвитку дітей (а.с.19, 20).

Згідно довідки № 697/2/1512 від 30 квітня 2023 року, виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_11 , встановлено, що на утриманні ОСОБА_1 знаходиться сім`я у складі: дружини ОСОБА_7 , падчерки ОСОБА_8 , дочки ОСОБА_3 , дочки ОСОБА_10 (а.с. 21).

Із довідки № 02-12/75 від 01 травня 2023 року про участь батьків учениці 3-В класу ОСОБА_3 у шкільному житті дитини, виданої дирекцією Тернопільської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 18, вбачається, що ОСОБА_3 навчалася в 3-В класі з 01 вересня 2022 року до 10 березня 2023 року. Харчувалася у шкільній їдальні та відвідувала групу продовженого дня. Дитина завжди була охайною та доглянутою. Регулярно відвідувала заняття у школі. Батько дитини, ОСОБА_1 , цікавився успіхами доньки, приводив і забирав її зі школи. Мати дитини, ОСОБА_2 , контакту зі школою, де навчалася донька, не підтримувала, із вчителем не спілкувалася, успішністю не цікавилася, у школі її не бачили жодного разу (а.с.25).

З 10 березня 2023 року дитина ОСОБА_3 продовжила навчання у Тернопільській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 14. Згідно із довідкою № 56/02-12 від 01 травня 2023 року, виданою дирекцією вказаного навчального закладу, вбачається, що мати дитини контакту зі школою не підтримує, із вчителем не спілкується, успішністю не цікавиться, у школі її не бачили жодного разу.

Як вбачається з Довідки про прибутки № 697/1/1555 від 02 травня 2023 року, виданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_7, встановлено, що ОСОБА_1 працює в ІНФОРМАЦІЯ_7, займає посаду військовослужбовця. Загальна сума прибутків за період з 01 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року становить 244 208,92 грн (а.с. 27).

З копії постанови Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2022 року у справі № 678/1109/22 встановлено, що ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП, зокрема, за ухилення від передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітньої ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 31).

Згідно відповіді на адвокатський запит № 189 від 02 червня 2023 року, наданої службою у справах дітей Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області, встановлено, що рішення про взяття на первинний облік дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як такої, яка залишилася без батьківського піклування, та дитини, яка опинилася в складних життєвих обставинах не приймалось (а.с.28).

Згідно висновку органу опіки та піклування від 04 жовтня 2023 року № 1173, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У висновку зазначено, що з матеріалів справи встановлено, що дитина проживала разом зі своєю бабусею у Хмельницькій області, оскільки мати не виконувала своїх батьківських обов`язків. У серпні 2022 року батьком дитини прийнято рішення забрати доньку ОСОБА_3 до себе на виховання, оскільки бабусі дитини було важко з нею справлятися. Батько дитини на засідання комісії не з`явився, повідомивши, що перебуває на території проведення воєнних дій. ОСОБА_7 , яка є дружиною батька дитини ОСОБА_1 на засіданні комісії повідомила, що на даний час вихованням, матеріальним забезпеченням, навчанням дитини займаються вони разом з чоловіком. Мати дитини проживає на території Хмельницької області, жодної участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться здоров`ям, фізичним та духовним розвитком дочки та веде аморальний спосіб життя. 23 травня 2023 року працівниками управління проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_1 проживає разом із сім`єю на підставі договору оренди у квартирі, яка складається з трьох кімнат, з усіма комунальними зручностями, для дітей відведена окрема кімната, в якій наявні всі необхідні умови для проживання та розвитку дітей. 25 серпня 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 повідомила, що надалі бажає проживати з своєю сім`єю у місті Тернополі, з мамою вона не спілкується зовсім. ОСОБА_2 на засідання комісії не з`явилася, та не повідомила про причини своєї відсутності.

Щодо позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частини першої статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.

Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позивачем не надано беззаперечних доказів винної поведінки відповідачки по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини або наявності інших обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України, що є підставою для позбавлення батьківських прав.

При розгляді даної справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, судом не встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків саме свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

У справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків саме відносно дочки ОСОБА_3 , бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Постанова Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2022 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП відносно дитини - ОСОБА_12 вказаних обставин не підтверджує, оскільки стосується іншої дитини відповідачки.

Як уже було зазначено, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї.

Позивачем також не обґрунтовано, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері, яка проживає окремо від дитини, батьківських прав по відношенню до дитини.

Те, що дитина проживає разом з батьком, без надання доказів винної поведінки матері та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, не є підставою для позбавлення її батьківських прав.

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, дочка проживає разом з батьком лише з 2022 року.

Докази на підтвердження того, що до того часу, коли ОСОБА_3 почала проживати разом з батьком, відповідачка неналежно виконувала свої батьківські обов`язки відносно дочки в матеріалах справи відсутні.

Виписка про здійснення банківських операцій, яка підтверджує те, що з 2020 року позивач перераховував кошти, призначені для дочки, матері відповідачки, а не безпосередньо відповідачці, не може бути беззаперечним доказом на підтвердження цих обставин.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві» (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Згідно з абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, наявність в її діях вини, а також, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів того, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Так, орган опіки і піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дочки ОСОБА_13 .

При цьому, у вказаному висновку не викладено беззаперечних обставин винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про ухилення від виховання дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав суду не було надано.

В силу статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, які не мають для суду наперед встановленого значення, а тому, наданий висновок Органу опіки та не має обов`язкового характеру та судом оцінюється в сукупності з іншими зібраними по справі доказами. У статті 19 СК України зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд не бере до уваги висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо її доньки, оскільки, на думку суду, вказаний висновок недостатньо мотивований, зокрема, не аргументовано, які саме інтереси малолітньої дитини враховано та яким чином позбавлення батьківських прав забезпечуватиме інтереси самої дитини.

Враховуючи встановлені судом обставини по справі та вищезазначені вимоги Закону, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки, суд вважає, що у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав слід відмовити, оскільки позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не буде відповідати меті такого заходу - захисту якнайкращих інтересів дитини.

Разом з тим, суд вважає, що участь ОСОБА_2 у вихованні дочки не є достатньою, а тому відповідачку слід попередити, що у разі в подальшому неналежного виконання нею батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, вона буде позбавлена батьківських прав.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів слід зазначити наступне.

Згідно статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В силу вимог статті 182 СК України, суд, при визначенні розміру аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, а також зважаючи на ту обставину, що дочка сторін на даний час проживає з позивачем, а відповідачкою не надано доказів неможливості виконувати батьківські обов`язки по утриманню неповнолітньої дитини, суд вважає, що в даному випадку прав неповнолітньої дитини підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки в користь позивача аліментів на утримання дитини.

Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні відомості про доходи та працевлаштування відповідачки, однак вона є працездатного віку, відсутні відомості про незадовільний стан її здоров`я, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання неповнолітньої дитини слід визначити в розмірі - 1500 гривень щомісяця.

Такий розмір, приблизно, відповідатиме встановленому законодавцем статтею 182 Сімейного кодексу України, мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину.

Зважаючи на зростаючі потреби дитини, менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Відтак, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення шляхом стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 13 липня 2023 року (у відповідності до ст. 191 СК України - від дня пред`явлення позову) та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць.

Також, зважаючи на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Крім цього, враховуючи те, що у задоволенні позову в частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відмовлено, відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі наведеного, керуючись статей 4, 12, 13, 81, 141, 142, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, статей 19, 150, 154, 164, 165,182, 184 Сімейного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1500 гривень щомісяця, починаючи стягувати з 13 липня 2023 року та до досягнення донькою повноліття.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення суду виготовлено 04 грудня 2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, бульвар Т. Шевченка, 1, м. Тернопіль, .

Головуючий суддяВ. М. Позняк