ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2023 року по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року АТ «СК «Інго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди (т. 1 а.с. 1-2), в обґрунтування якого посилалось на те, що 31.07.2019 по АДРЕСА_1 трапилось залиття приміщення № НОМЕР_1 , яке перебувало в користуванні ФОП ОСОБА_3 .

Залиття приміщення АДРЕСА_2 відбулось з квартири АДРЕСА_3 внаслідок витоку з інженерних мереж квартирної розводки, вищезгадана квартира розташована поверхом вище.

Відповідно до звіту про оцінку вартості прямого матеріального збитку вартість матеріальної шкоди завданої ФОП ОСОБА_3 внаслідок залиття устаткування, які знаходились в квартирі АДРЕСА_2 склала 475 546,00 гривень, яка була виплачена ПрАТ «СК «ІНГО Україна», за виключенням франшизи.

На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь грошові кошти в розмірі 455 038,00 грн.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року позовні вимоги АТ «СК «ІНГО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «СК «ІНГО» грошові кошти в розмірі 455 038,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «СК «ІНГО» судові витрати (судовий збір) в рівних частках з кожного в розмірі 3 412,78 грн з кожного (т. 1 а.с. 163-166).

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року (т. 1 а.с. 179-183).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2021 року скасовано та призначено справу до розгляду (т. 1 а.с. 217, 220).

У лютому 2023 року АТ «СК «ІНГО» звернулось до суду із заявою про уточнення позовних вимог (т. 1 а.с. 225-226), в обгрунтування якої зазначив, що відповідачем ОСОБА_1 було надано копію свідоцтва про смерть відповідача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є одноособовою власницею квартири АДРЕСА_4 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 успадкувала 1/2 частку права власності на квартиру, яка належала ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, прозивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти в розмірі 455 038,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2023 року у задоволенні позову АТ «СК «ІНГО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, відмовлено (т. 2 а.с. 20, 22-23).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, АТ «СК «ІНГО» звернулось з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, які мають значення для справи, а також на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим просить суд скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі та стягнути з відповідача судовий збір (т. 2 а.с. 27-28, 31-32).

Відповідач по справі не скористалась своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1-3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Судом встановлено, що 31.07.2019 року по АДРЕСА_1 трапилось залиття приміщення АДРЕСА_5 , яке перебувало у користуванні ФОП ОСОБА_3 на підставі договору суборенди приміщення №010318-1.

Устаткування яке знаходилось в приміщенні АДРЕСА_2 , на момент залиття станом на 31.07.2019, було застраховане ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» за договором страхування майна №530136161.19 від 27.03.2019.

Згідно п.п. 2.2 розділу 2 Договору страхування предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, які не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням майном, а саме: устаткування (технологічне обладнання та устаткування, вміст згідно Додатку №2) вартістю 4 101 553,60 гривень.

Відповідно до п. 5.10 розділу 5 Договору страхування за цим Договором відшкодовуються збитки внаслідок загибелі, пошкодження або втрати зазначеного в п. 2 майна в результаті: пошкодження водою (з водопровідних, каналізаційних, опалювальних систем, систем пожежогасіння, трубопроводів, резервуарів пошкодження внаслідок проникнення води з сусідніх приміщень) у відповідності з п. 5.1.15 Особливих умов (далі «Пошкодження технічною водою»).

Відповідно до п. 7.2. Договору страхування франшиза становить 0,5% від страхової суми предмету Договору страхування, зазначеного в п. 2.2. цього договору у відношенні майна, зазначеного у п. 2.2. цього договору.

ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» факт залиття устаткування яке знаходилось в приміщенні АДРЕСА_2 визнало страховим випадком та виплатило страхове відшкодування у розмірі 455 038,00 гривень.

Розмір страхового відшкодування розраховано: 475 546,00 грн (розмір матеріального збитку) - 20 507,77 грн (франшиза) = 455 038,00 гривень.

Звертаючись до суду позивач вважає доведеною вину власника квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку у залитті з огляду на акт від 06.08.2019р. КП «Жилсервіс - 2» ДМР. У зазначеному акті вказано «згідно інформації підрядної організації (№ заявки 660888) залиття нежитлового приміщення АДРЕСА_2 , відбулося з причин витоку із інженерних мереж квартирної розводки в квартирі АДРЕСА_3 , що розташована поверхом вище».

Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що станом на час залиття власниками квартири АДРЕСА_4 , по частині, були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що частку ОСОБА_2 у вказаній квартирі успадкувала ОСОБА_1 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 27.10.2022).

Для визначення завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття приміщення №48 було складено звіт про оцінку вартості прямого матеріального збитку №1325 від 11.08.2019р. СПД ОСОБА_4 .

Відповідно до вказаного звіту вартість матеріальної шкоди завданої ФОП ОСОБА_3 внаслідок залиття устаткування які знаходились в квартирі АДРЕСА_2 склала 475 546,00 гривень.

При визначенні вартості завданого збитку оцінювач виходив із необхідності відшкодування вартості непридатного до експлуатації одного із двох столиків у сумі 89 024 грн, при цьому оцінювачем взято до уваги його балансову (страхову) вартість.

Щодо іншого майна, то визначаючи доцільність відновлення пошкодженого майна оцінювач також виходив із його балансової (страхової) вартості.

Вказана балансова (страхова) вартість пошкодженого майна встановлена оцінювачем на підставі довідки ФОП ОСОБА_3 .

Також відповідна вартість майна погоджена сторонами договору страхування.

У звіті оцінювач покликається на те, що сума збитку визначена зважаючи на умови договору страхування.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ «СК «ІНГО» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, оскільки єдиним доказом на підтвердження наявності у відповідача обов`язку із відшкодування шкоди є акт про залиття, який не є належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. А також, у зв`язку із недоведенням розміру завданої шкоди, оскільки звіт вартості пошкодженого майна є належним доказом для визначення розміру страхового відшкодування, проте, не є належним і допустимим доказом щодо визначення розміру заподіяної шкоди у відносинах з третіми особами.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 543 ЦК України, ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ст. 979 ЦК України, за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Як вбачається з положень ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим, зокрема у випадку визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Частиною першою статті 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76, 80 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, №14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно- правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу, тоді як на позивача покладено тягар доведення факту наявності шкоди.

Основним доказом, на який покликається позивач, є акт від 06 серпня 2019 року та звіт №1325 від 11.10.2029 року.

Однак, відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

У додатку №4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті мають бути зазначені такі відомості: 1) дата складання акту (число, місяць, рік); 2) прізвища, ініціали та посади членів комісії; 3) прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; 4) адреса квартири, поверх, форма власності; 5) характер залиття та його причини; 6) завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених унаслідок залиття речей та їхня орієнтовна вартість); 7) висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Згідно до роз`яснення, наданого Міністерством з питань житлово-комунального господарства України у Листі від 29.12.2009 р. №12/20-11-1975, відповідно до якого вказується, що п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76 у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто, факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи,яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної, не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин.

Окрім, забезпечення присутності осіб, визначених у зазначених Правилах, зацікавленим особам слід домогтися належного оформлення акта (оскільки нерідко представники ОСББ, житлово-експлуатуючих організацій та інші особи, що входять до складу комісій не мають юридичної освіти, в силу чого складають акти про залиття, не вказуючи необхідної інформації).

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення.

Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини». Проста фіксація замокання стін та стелі не буде розцінена судом як належний доказ того, що залиття сталося з вини відповідача.

Наданий позивачем Акт від 06 серпня 2019 року не стосується періоду та часу залиття квартири, а тому немає правового значення для вирішення спору щодо стягненні збитків, завданих залиттям квартири у 2019 році.

Наданий позивачем Акт від 06 серпня 2019 року складений в порушення вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, зокрема в ньому не відображено даних про саму подію - дати залиття; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщення, не зазначено перелік пошкодженого внаслідок залиття майна та його орієнтовна вартість).

Також, в акті зазначено, що залиття нежитлового приміщення №48 відбулося з причин витоку із інженерних мереж квартирної розводки в квартирі АДРЕСА_3 , що розташована поверхом вище. Разом з тим, квартира АДРЕСА_3 знаходиться на 5 поверсі, що підтверджується технічним паспортом наявним в матеріалах справи (т. 2 а.с. 4-7), а нежитлове приміщення АДРЕСА_5 на першому поверсі, що не заперечувалось сторонами у справі. При цьому, в акті не зазначено поверх на якому знаходиться нежитлове приміщення № 48 та квартира АДРЕСА_3 , з якої нібито відбулось залиття, а також форма власності на якій вони належать позивачу та відповідачу.

Крім того, відсутні дані, що при складанні акту були присутні власники (або представники власника) квартири АДРЕСА_3 , присутність яких є обов`язковою, що підтверджувало б надання для огляду комісії такої квартири, а у разі відмови власника квартири від надання доступу для її огляду комісією, відомості щодо такої відмови; відсутні дані що власники квартири АДРЕСА_3 , або їх представники обізнані із складеним актом.

Також акт не містить і відомостей про те, що відповідач запрошувалась комісією для обстеження нежитлового приміщення №48; не містить відомостей про те, що комісією було обстежено квартиру АДРЕСА_3 , що ставить під сумніви висновки комісії в акті про те, що залиття відбулось саме через витік із інженерних мереж квартирної розводки саме в квартирі АДРЕСА_3 . Крім того даний акт був складений не в день залиття 31 липня 2019 року, що було встановлено судом та не заперечувалось сторонами по справі, а 06 серпня 2019 року.

Зазначені обставини ставлять під сумнів те, що залиття квартири сталося саме внаслідок недбалих дій відповідача у справі.

Колегією суддів враховується правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду від 21.02.2018 в справі №2-1974/11, згідно до якої зазначено, що акт, який не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди.

А тому, враховуючи, що Акт від 06 серпня 2019 року не містить необхідних даних, які б визначали дату залиття квартири, дані про власника житла, з вини якого відбулося залиття, участь власника квартири АДРЕСА_3 та висновок комісії щодо винності саме власника квартири АДРЕСА_3 зроблено без фактичного огляду цієї квартири, не містить визначення меж залиття, обсягу пошкоджень, орієнтовної суми на відшкодування, та родових ознак речей, що пошкоджені, а тому цей Акт, як такий, що складений в порушення до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій та, згідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України, ст. 79 ЦПК України, ст. 80 ЦПК України, не може бути прийнятий судом до уваги, як допустимий, достовірний та достатній доказ, оскільки оформлений в порушення зазначених вимог не містить даних, які б надали можливість встановити дійсні обставини, та у своїй сукупності не надає змоги дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Акт не містить належних і допустимих доказів неправомірних дій щодо залиття квартири, а відтак, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями та шкодою.

Також є обгрунтованими висновки суду про те, що звіт вартості пошкодженого майна є належним доказом для визначення розміру страхового відшкодування, проте, не є належним і допустимим доказом щодо визначення розміру заподіяної шкоди у відносинах з третіми особами, оскільки при визначенні вартості завданого збитку оцінювачем взято до уваги балансову (страхову) вартість, яка встановлена оцінювачем на підставі довідки ФОП ОСОБА_3 , яка була погоджена сторонами договору страхування, а тому дійшов до вірного висновку про неналежність та недопустимість вказаного доказу на підтвердження розміру завданих збитків.

Доводи апеляційної скарги відповідач не забезпечила збереження та належну роботу технічного обладнання, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.

Виплата страхового відшкодування у зв`язку із залиттям нежитлового приміщення №48 є одним із фактів, які підтверджують факт завдання шкоди ФОП ОСОБА_3 , разом з цим, це не беззаперечний факт встановлення вини саме відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між залиттям нежитлового приміщення №48 та вини саме власника квартири АДРЕСА_3 , а тому вказані посилання в апеляційній скарзі є безпідставними.

Доводи скарги з приводу мотивів неприйняття судом першої інстанції доказів наданих позивачем, а саме акту від 06.08.2019 року та звіту про оцінку вартості прямого матеріального збитку №1325 від 11.08.2019р. СПД ОСОБА_4 та визнання їх неналежними та недопустимими доказами, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони фактично є переоцінкою доказів, проте, оцінка доказів є прерогативою виключно суду, а переоцінка доказів учасниками справи чинним процесуальним законодавством не передбачена.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Судові витрати понесені АТ «СК «Інго» у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна