РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне під час підготовчого судового засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей,-

в с т а н о в и в :

В Рівненський міський суд 04 вересня 2023 року з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей звернувся ОСОБА_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду від 27 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 17 жовтня 2023 року.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 жовтня 2023 року витребувано від органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради письмовий висновок про доцільність чи недоцільність визначення місця проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 .

В підготовчому судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою АДРЕСА_1 .

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги позивача визнала та не заперечила проти їх задоволення.

В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради не з`явилась, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому; висновок органу опіки та піклування від 21 листопада 2023 року №08-2462 підтримує в повному обсязі, рішення просить прийняти в інтересах дітей.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе провести розгляд справи та прийняти рішення під час підготовчого судового засідання на підставі наявних матеріалів справи та поданих письмових доказів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2009 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні:

свідоцтвом про народження (повторне) серії НОМЕР_1 виданим 16 серпня 2023 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис №1145. Батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

свідоцтвом про народження (повторне) серії № НОМЕР_2 виданим 16 серпня 2023 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис №2350. Батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З дослідженого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 травня 2019 року по цивільній справі №569/5309/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу позовні вимоги позивача задоволено; шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрований 25 грудня 2009 року віділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1941 розірвано.

З дослідженого в судовому засіданні висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 21 листопада 2023 року №08-2462 вбачається наступне: «Розглянувши матеріали справи щодо визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування встановив. Батьки дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучилися (рішення Рівненського міського суду від 13.05.2019, справа №569/5309/19). Місце проживання малолітніх дітей не визначалося. Батько дітей ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що після розлучення сини залишилися проживати з ним. Мати дітей ще 14 серпня 2021 року виїхала до Республіка Польща, де створила сім`ю з іншим чоловіком, від якого народила дитину. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 проживати з матір`ю не хочуть. ОСОБА_9 разом з синами проживають за адресою: АДРЕСА_1 . В квартирі створені умови для проживання, виховання та розвитку малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_10 працює, має стабільний дохід. За місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до довідки, яка видана ОСББ «Зелений дворик 2016» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно проживає фактично за місцем реєстрації у АДРЕСА_1 , разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2021 року по теперішній час діти фактично проживають з батьком. Малолітній ОСОБА_5 є учнем Рівненського ліцею №23 Рівненської міської ради. У інформації навчального закладу зазначено, що вихованням дитини займається батько. ОСОБА_9 реалізовує свої права та обов`язки по відношенню до дитини, приділяє велику увагу вихованню, спілкуванню, захищає і оберігає інтереси ОСОБА_5 . Батько також звертає увагу на успіхи в навчанні, відвідує батьківські збори. В спілкуванні ОСОБА_9 доброзичливий, бере активну участь у житті класу та школи. Являється людиною з високими моральними якостями. Шкідливих звичок немає. За дитиною здійснюється належний догляд. ОСОБА_5 завжди приходить в школу чистий і охайний. Без поважних причин учень школу не пропускає. Батько зацікавлений у вихованні та розвитку своєї дитини. Мама хлопчика ОСОБА_2 не бере участі у вихованні ОСОБА_5 . Малолітній ОСОБА_8 є учнем Рівненського ліцею №23 Рівненської міської ради. У характеристиці навчального закладу вказано, що батько приділяє належну увагу вихованню сина, контролює його навчальні досягнення, допомагає у виконанні домашніх завдань, тримає тісний комунікативний зв`язок з вчителями сина, дослухається до порад та прохань педагогів. З мамою ОСОБА_11 вчителі Рівненського ліцею №23, як зазначається в листі, не спілкувалися, оскільки вона ніколи не цікавилася навчальними здобутками сина, на контакт з ними ніколи не виходила. Під час бесіди малолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_8 пояснили, що проживають з татком. З мамою спілкуються по телефону. Надалі хлопці бажають проживати з татком, у них з ним хороші та довірливі стосунки. ОСОБА_5 та ОСОБА_8 повідомили, що до мами поїдуть на літні канікули. Мама дітей ОСОБА_2 надала пояснення в якому вона не заперечує щодо визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком ОСОБА_1 . Зазначає, що проживає в Республіці Польща, має дитину, перебуває в громадянському шлюбі. З дітьми спілкується. Просить дане питання розглядати на комісії з питань захисту прав дитини без її участі. Питання про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 16.11.2023. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради, розглянувши матеріали справи, прийняла рішення про доцільність залишення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на проживання з батьком ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладені факти, керуючись ст.19, ст.160, ст.161 Сімейного кодексу України, вважаємо за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 .».

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, чи здійснюються вони державними, приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, має бути наданий такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя (ураховуючи при цьому права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, що відповідають за неї за законом), і для цього використовують всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи.

Зазначене узгоджується із правовою висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14- 327цс18)

У п.6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що відповідач не заперечила проти визначення місця проживання їх спільних з позивачем неповнолітніх синів з батьком; орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком, тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного,керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354

ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей задоволити.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована АДРЕСА_2

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, м.Рівне, вул.Соборна, 12-А

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов