ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7330/23 Справа № 212/3398/23 Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.,

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідачПриватне акціонерне товариство «Суха Балка»»,

розглянув у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2023 року, ухваленого суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 16 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У травні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Погорілецька А.В., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що він з 14.02.2001 року по 26.08.2021 року працював на підприємстві відповідача на різних посадах, а саме: з 14.02.2001 року - підривником 4-го розряду на шахті «Ювілейна» дільниця №19; з 20.11.2017 року - кріпильником 4-го розряду шахти «Ювілейна» з повним робочим днем у підземних умовах. По момент свого звільнення працював кріпильником 4-го розряду шахти «Ювілейна» з повним робочим днем у підземних умовах.

Внаслідок праці у шкідливих умовах отримав професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейрососудистим синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня); хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеня.

Висновком МСЕК від 13.04.2023 року позивачу первинно було встановлено ступінь стійкої втрати працездатності в розмірі 60 % (50 % радикулопатія, 10 % ХОЗЛ), та встановлено 3 групу інвалідності.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя.

Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінив в 402 000,00 грн., які просив суд стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 230 000 (двісті тридцять тисяч) гривень 00 копійок, без врахування податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судові витрати в розмірі 2300,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач Приватне акціонерне товариства «Суха Балка», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог та покласти судові витрати за подання апеляційної скарги на позивача.

При цьому, скаржник зазначає, що виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст.5-8 Закону України «Про охорону праці». Вказує, що позивач достеменно, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язані із використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці на протязі тривалого часу та отримував за цю роботу певні пільги. Відповідач вважає, що протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням у нього професійних захворювань, відповідач не вчиняв.

Також відповідач вважає, що визначений судом до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також критеріям ст.23 ЦК України та є надто завищеним.

У відзиві на апеляційну скаргу сторони відповідача, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Погорілецька А.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2023 року без змін.

27 жовтня 2023 року на адресу Дніпровського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи, призначеного на 05 грудня 2023 року на 14.30 год. за відсутності позивача та його представника, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу сторони відповідача без задоволення.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторони відповідача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони відповідача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 з 14.02.2001 року по 26.08.2021 року працював на підприємстві відповідача на різних посадах, а саме: з 14.02.2001 по 20.11.2017 роки - підземним підривником 4-го розряду дільниці №19 на шахті «Ювілейна» з повним робочим днем у підземних умовах; з 20.11.2017 року по 26.08.2021 роки - кріпильником 4-го розряду дільниці №7 шахти «Ювілейна» з повним робочим днем у підземних умовах. 26.08.2021 року був звільнений за власним бажанням по виходу на пенсію за віком (ст.38 КЗпП України). (а.с. 10-14)

15.02.2023 року було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, згідно якого позивачу було встановлено професійне захворювання радикулопатія попереково-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейрососудистим синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня) Код М54.1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого ступеня. Код J44. (п. 14 акту).

В п.17 вказаного Акту зазначено, що працюючи на шахті «Ювілейна» підземним кріпильником з 20.11.2017 по 26.08.2021, ОСОБА_1 виконував весь комплекс робіт з кріплення підземних гірничих виробок та вилучення кріплення, з монтажу, демонтажу механічної частини гірничошахтного устаткування та механізмів. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перенавантаженням. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослід інституту промислової медицини від 22.12.2022 № 1812 підставою для встановлення професійних захворювань також послужив профмаршрут: : 14.02.2001-20.11.2017 - підземний підривник, шахта «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка».

Умови праці позивача на підприємстві відповідача відносяться до шкідливих (п.13 Акту).

Причиною виникнення професійного захворювання визначено: важкість праці: важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, становила 35 кг при допустимій до 30 кг; робоча поза - незручна 30% тривалості зміни при допустимій до 25%, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 №248; пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,835 рази згідно «Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 № 1596 і складала 3,67 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (п.18 Акту). (а.с.22-23)

Згідно окремої думки членів комісії з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, розвиток професійного захворювання позивача пов`язано з впливом на його організм фізичного перевантаження, підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. (а.с.24)

Довідкою МСЕК серії 12ААА №127122 від 13.04.2023 ОСОБА_1 первинно встановлено 60 % втрати професійної працездатності (50 % по радикулопатії, 10 % по ХОЗЛ) з 10.04.2023 до 01.05.2024 року, з наступною датою переогляду 10.04.2024 року, та встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням, з датою чергового переогляду 10.04.2024 року, що також підтверджується копією довідки МСЕК серії 12ААВ № 130836 від 13.04.2023 року. (а.с. 15,16)

Також, позивачу було видано Індивідуальну програму реабілітації інваліда №187 від 13.04.2023 року, копія якої міститься в матеріалах справи. (а.с. 17)

Крім того, підставою для встановлення професійного захворювання позивачу послужив профмаршрут, вказаний у Медичному висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 22.12.2022 року №1812: ОСОБА_1 працював в шкідливих умовах на ПрАТ «Суха Балка» шахти «Ювілейна» - 20 років 6 міс.: 02.2001-11.2017- підривник; 11.2017-08.2021- кріпильник. 26.08.2021р. звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію ст.38 КЗпП України. Підпадав під вплив шкідливих факторів: тяжкої фізичної праці 20 р. 06 міс., локальної вібрації 3 р. 09 міс., шуму, пилу - 20 р. 06 міс., параметри яких перевищують нормативні значення. (а.с. 18-19)

У зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивач перебував на лікуванні у медичних закладах, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок-епікризів медичної картки стаціонарного хворого №3932/817 від 23.12.2022 року, №820/198 від 04.03.2022 року (а.с.20-21, 32-33).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, тому Позивачу роботодавець ПрАТ «Суха Балка», зобов`язаний відшкодувати спричинену втратою здоров`я моральну шкоду,правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, та не може погодитись з доводами відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, однак частково погоджується з доводами скаржника щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як визначеноо в п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним під час роботи на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Між тим, колегія суддів частково погоджується з доводами скаржника, що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, оскільки не взяв до уваги конкретні обставини справи.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував період роботи позивача на підприємства відповідача в шкідливих умовах праці, який становить 20 років 06 місяців, характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати працездатності 60%, який позивачу встановлений первинно та встановлення позивачу у зв`язку з наявністю двох професійних захворювань ІІІ групи інвалідності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, глибину фізичних та душевних страждань позивача за наведених обставин та виходячи із засад розумності, виваженості, і справедливостівизначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди у сумі 230 000 грн.без врахування податку з доходу фізичних осіб.

З наведених вище підстав, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача щодо необґрунтовано завищеного розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з Відповідача на користь Позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, ураховуючи наявність вини відповідача у виникненні у позивача професійних захворювань, беручи до уваги період роботи в умовах впливу шкідливих факторів 20 років 06 місяців, а також те, що ступінь втрати професійної працездатності та третя група інвалідності встановлені позивачу первинно у квітні 2023 року з подальшим переоглядом в наступному 2024 році, ступень втрати професійної працездатності - 60%, тому вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її розмір з 230 000 грн. до 180 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди позивачеві буде 180 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати зі сплати судового збору.

Стаття 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині зменшення розміру моральної шкоди, відповідно зменшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, з 2300 грн. до 1800 грн., що становить 1% від суми задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2023 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь ОСОБА_1 з 230 000 грн. (двісті тридцяти тисяч гривень 00 копійок) до 180 000 грн. (ста вісімдесяти тисяч гривень 00 копійок), відповідно, зменшивши суму судового збору, стягнутого з Приватного акціонерного товариства «СУХА БАЛКА» на користь держави з 2 300 грн. (двох тисяч триста гривень 00 копійок) до 1 800 грн. (однієї тисячі вісімсот гривень 00 копійок).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 05 грудня 2023 року

Головуючий:

Судді: