Справа № 359/7307/22
Провадження №2/359/551/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2023 р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі Кулик Т.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 (а.с.1-2), у якій просить суд стягнути з ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 335 851,28 грн. Також просить стягнути з відповідача понесені позивачем по сплаті судового збору.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 травня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики №K200521-1, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 154 560,20 грн., а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладення договору, тобто до 20 серпня 2021 року. Позивач договірні зобов`язання виконав належним чином та передав відповідачу суму коштів у розмірі 154 560,20 грн. Проте, відповідач порушив умови Договору щодо повернення позики у встановлені Договором строки та порядку, у зв`язку із чим у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 335 851,28 грн., що скаладається із залишку по сумі основного боргу в розмірі 208 000,00 грн. та нарахованої неустойки в розмірі 127 851, 28 грн.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.15).

06.03.2023 представник відповідача ОСОБА_2 подала відзив на позов (а.с.35-39), яким просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Мотивує тим, що протягом дії договору позики №К200521-1 боргові зобов`язання відповідачем сплачувались систематично, хоч і з порушенням графіку погашення, але частинами до початку воєнного стану, тобто подій 24.02.2022 року. Останній платіж відповідач зробив 24.01.2022 року в сумі 9 246,00 грн., всього було сплачено на рахунок позивача суму у розмірі 59 510,76 грн. З початком військової агресії РФ та втратою заробітку (на даний час відповідачка не працює, в зв`язку із скороченням, а борг сплачувала її дочка), ОСОБА_4 разом з дитиною виїхала за межі України. На даний час повернутись в Україну вона не має можливості, оскільки військовий стан продовжується, та авто знаходиться в технічно несправному стані. Відповідачка та її дочка намагались домовитись про відстрочку повернення боргу через війну та втрату заробітку, але позитивного результату це не дало. Таким чином, незважаючи на часткове виконання боргового зобов`язання та існуючи домовленості, позивач подав до суду позов, приховавши дійсні обставини справи.

Крім того, позивач безпідставно нарахував борг, виходячи з курсу валюти (долара США) станом на дату звернення з позовом до суду, оскільки як за умовами договору, так і за умовами розписки відповідачка брала в борг грошову суму в гривні у розмірі 154 560,20 коп., долара США станом на день укладення яка була прирівняна до еквіваленту валюти - договору за курсом 27,60 грн за 1 долар США. Отже, повернення боргу має відбуватись виключно в гривні, оскільки сума боргу була в гривні, а не в валюті, і прив`язка до еквіваленту певної валюти не є безумовним валютним зобов`язанням.

10.03.2023 від позивача ОСОБА_5 надійшла відповідь на відзив (а.с.51-52) у якій останній не погодився з доводами представника відповідача та зазначив, що кошти за договором Позики №К200521-1 від 20 травня 2021 року Відповідачем отримано у доларах США у сумі 5 600, а твердження ОСОБА_4 є введенням Суду в оману шляхом перекручування фактів. Відповідно до умов договору позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позичальник зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями Договору, в тому числі щодо своєчасного повернення позики. Також звертаємо увагу суду у договорі сторони погодили, що у випадку зміни курсу позика підлягає поверненню таким чином, щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим Договором, тому твердження відповідача про безпідставне нарахування боргу виходячи з курсу долара станом на дату звернення з позовною заявою до суду не заслуговує на увагу.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

20.05.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір позики №К200521-1 (а.с.3), відповідно до якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 154 560,00 грн., що за курсом продажів доларів США а АТ КБ «ПриватБанк» (1 долар США = 27,60 грн.) на день укладання цього Договору еквівалентно 5600 доларів США, в свою чергу Позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк, та згідно з визначеними цим договором умовами сторони домовились, що загальна сума в гривнях, яка підлягає поверненню у строк та в порядку передбаченому цим договором буде 5600 доларів США, за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» на дату здійснення платежу, не пізніше ніж через 3 місяці з моменту укладання даного договору, тобто до 20.08.2021 року включно.

За домовленістю сторін повернення позики відповідачем буде відбуватись наступним чином: до 20.06.2021 в сумі 1 380,00 грн. що еквівалентно 50 доларів США, до 20.07.2021 в сумі 7 590,00 грн. що еквівалентно 275 доларів США, до 20.08.2021 в сумі 145 590,00 грн. що еквівалентно 5275 доларів США.

Відповідно до п.9 Договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні по відношенню до долару США, від зазначеного курсу у п.1цього договору позика підлягає поверненню таким чином , щоб розмір повернутої позики або її частини відповідав доларовому еквіваленту суми позики, за комерційним курсом продажу долару США, встановленому АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на день здійснення кожного платежу за цим договором.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З розписки від 20 травня 2021 року (а.с.8) вбачається, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 від імені якого діяв ОСОБА_6 суму у розмірі 154 560,20 грн., що за курсом продажів доларів США в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США 27,60 грн.) на день укладання цього договору еквівалентно 5600 доларів США, згідно договору позики №К200521-1 і зобов`язався повернути в строк до 20 серпня 2021 року включно.

Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, договір №К200521-1 від 20.05.2021, з урахуванням розписки від 20 травня 2021 року є документами, які вказують на волевиявлення сторін та підтверджують як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За змістом ч.1, 2 ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригінала боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий борговий документ.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.

Оскільки на порушення норм закону та умов договору позики відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, позику у визначений договором строк не повернула, у зв`язку із чим в позивача наявні підстави вимагати виконання умов договору шляхом стягнення з відповідача заборгованість за договором позики разом з неустойкою.

Спеціальною нормою, що регулює кредитні зобов`язання є ч.1 ст. 1049 ЦК України, яка передбачає,що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у тій самій кількості,такого самого роду та такої самої якості,що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором.

Відносини між сторонами по справі передбачали повернення коштів.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

ОСОБА_4 за договором позики №К200521-1 сплатила суму в розмірі 16350 грн., що еквівалент 600 доларів США, вказана обставина визнана сторонами і не підлягає доказуванню та враховується судом.

За таких обставин станом на момент звернення до суду ОСОБА_4 заборгувала перед ОСОБА_3 за договором позики суму в розмірі 203 500 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США. При цьому суд не погоджується з письмовим розрахунком позивача, оскільки з нього вбачається, що останній при визначенні розміру заборгованості відштовхувався від ціни за 1 долар США = 41,60 грн., в результаті чого сума заборгованості за розрахунком становила 208 000 грн. Однак судом встановлено, що на день звернення до суду, а саме станом на 07.10.2022 (день отримання відділенням поштового зв`язку позовної заяви) ціна продажу 1 долару США становила 40,70 грн. таким чином заборгованість за договором позики має становити 203 500 грн. (5000 * 40,70).

Також суд критично ставиться до доводів представника відповідача про безпідставно нарахований борг, що рахується виходячи з курсу валюти долар США станом на дату звернення з позовом до суду. Оскільки саме пунктом 9 договору сторони погодили, що у випадку зміни курсу гривні до долар США, поверненню підлягає сума в гривневому еквіваленті 5600 доларів США, за комерційним курсом продажу долару США, на день здійснення платежу.

Таким чином суд погоджується з доводами представника позивача та вважає, що заборгованість за договором позики слід розраховувати саме у гривневому еквіваленті від залишку несплаченої суми заборгованості за договором позики №К200521-1 від 20.05.2021 року.

Відповідно до ч.1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пунктом 11 Договору позики №К200521-1 сторони погодили, що у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.

Частиною 2, 3 статті 551 ЦП України передбачено, що сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З розрахунку заборгованості наданої ОСОБА_3 вбачається, що позикодавець розраховував розмір неустойки беручи у розрахунок суму у розмірі 154 560,00 грн., що була еквівалентом 5600 доларів США на момент укладання договору позики та передачі вказаних коштів відповідачу. Також позивач зменшив відсоток неустойки з 1% до 0,44%. Суд не погоджується з вказаними розрахунками з огляду на наступне.

За договором позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю неустойку від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості, як було встановлено вище розмір заборгованості позичальника на день звернення з позовом до суду становив 203 500,00 грн. Таким чином розмір неустойки слід вираховувати 203 500,00 грн. * 0,0044% (зменшений позивачем розмір неустойки) = 895,4 * 188 календарних днів (з 21 серпня 2021 року по 24 лютого 2022 року) = 168 335,2 грн.

Частиною 2 ст. 264 ЦПК України встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

При розрахунку заборгованості позивачем було визначено розмір неустойки у розмірі 127 851,28 грн. Таким чином враховуючи, що суд не може виходити за межі позовних вимог, вважає, що за порушення виконання зобов`язання за договором позики №К200521-1 від 20 травня 2021 з відповідача на користь позивача належить стягнути суму у розмірі 203 500,00 грн. заборгованість за договором позики та 127 851,28 грн. неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

Щодо доводів представника відповідача про неможливість належного виконання умов договору у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації та виїзду відповідача за межі України, слід зазначити

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Однак, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі №913/20/21 та у постанові від 14.06.2022 у справі №922/2394/21

Форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань.

Отже, збройна агресія російської федерації як обставина непереборної сили дійсно є форс-мажором, однак не є абсолютним доказом неможливості належного виконання зобов`язання.

Відповідачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що заборгованість перед позивачем утворилася, у зв`язку з незалежних від неї обставин. Таким чином, суд до таких тверджень відноситься критично.

Крім того, суд критично відноситься до тверджень представника відповідача про сплату в рахунок погашення заборгованості суми у розмірі 59 510, 76 грн., оскільки з виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), на який посилається представник, не можливо прослідкувати на який саме рахунок ОСОБА_4 переводила кошти, хто був отримувачем вказаних платежів та яке було їх призначення.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3358,51 грн., що підтверджується квитанцією ID 9373-3153-5945-2608 від 06.10.2022 року (а.с.9).

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню, на користь позивача

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76-81,259,263-265,268,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики в розмірі 203 500 (двісті три тисячі п`ятсот) 00 грн., неустойки за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 127 851 (сто двадцять сім тисяч вісімсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп., всього на загальну суму 331 351 (триста тридцять одна тисяча триста п`ятдесят одна) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 судовий збір у розмірі 3 313,51 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст заочного рішення складено 28 листопада 2023 року.

Суддя Чирка С.С.