ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/4714/20 Номер провадження 22-ц/814/3923/23Головуючий у 1-й інстанції Черняєва Т.М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Абрамова П.С., Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.,

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Залеської А.С., представника ОСОБА_2 - адвоката Назаренка О.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Залеської Анастасії Сергіївни

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2023 року ухваленого у складі головуючого судді Черняєвої Т.М., повний текст судового рішення виготовлено 02.06.2023, та на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2023 року, ухваленого у складі головуючого судді Черняєвої Т.М., повний текст судового рішення виготовлено без зазначення дати,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою.

Позов мотивовано тим, що її мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя, дала у борг ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 18 000,00 доларів США на купівлю квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено договором позики у вигляді боргової розписки від 09.06.2017 року.

Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (син померлої та чоловік відповідачки) є спадкоємцями першої черги, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.01.2020 року, виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ніколенко А.С. за реєстровим №90.

У зв`язку з тим, що дата повернення отриманих грошових коштів у розписці визначена не була, керуючись ст.1049 ЦК України, на ім`я ОСОБА_2 була надіслана вимога про повернення грошових коштів від 25.06.2020 року, яка була нею отримана 30.06.2020 року, але борг не повернуто.

Крім того, зазначає, що обов`язок ОСОБА_2 повернути грошові кошти спадкоємцю ОСОБА_3 грунтується також і на вимогах ст.1212 ЦК України, відповідно до якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Вважає, що вона, як спадкоємець 1/2 частини спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , у тому числі права на 1/2 частину грошових коштів, що були позичені ОСОБА_2 , має право на стягнення з ОСОБА_2 9000,00 доларів США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою відмовлено.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2023 року у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Залеської Анастасії Сергіївни про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при передачі коштів відповідачці, що оформлено розпискою, ОСОБА_2 не визначала її обов`язку повернути гроші (ні визначенням строку, ні настанням обставин), вказана умова сторонами не узгоджувалася.

Суд першої інстанції також вказав на відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки спірних грошових коштів, оскільки позивачкою не доведено факт безпідставного набуття або збереження відповідачкою переданих матір`ю позивачки грошових коштів.

Позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами, що відповідачка, отримавши від матері позивачки зазначені грошові кошти, зобов`язана їх повернути з огляду на вiдсутнiсть правової підстави для їх набуття або збереження.

Стосовно додаткового рішення судом зазначено, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, а тому витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1 адвокат Залеська А.С. подала апеляційні скарги, в яких, посилаючись на неповне з`ясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2023 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2023 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції зазначив, що сторонами за розпискою не було досягнуто обов`язкової умови договору позики обов`язку повернення коштів (визначення строку чи настанням певної обставини), а значить між сторонами відсутні відносини позики. Зазначене твердження є помилковим з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка є одним із способів оформлення зобов`язань між фізичними особами та є підтвердженням укладення між сторонами договору позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст.. 1064 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позикиє укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2ст. 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Надана ОСОБА_2 розписка містить її прізвище, ім`я, по батькові як позичальника, а також прізвище, ім`я по батькові позикодавця, суму позики, дату написання. Відсутність у розписці запису про зобов`язання ОСОБА_2 повернути отримане нею у борг не є підставою для визнання відсутності у неї такого обов`язку, оскільки складаючи вказану розписку і підписуючи її, ОСОБА_2 тим самим взяла на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень ст.. 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.12.2018 у справі № 868/21857/16-ц

Судом першої інстанці зазначено, що між відповідачем та померлою ОСОБА_3 не було укладено договору позики, оскільки в розписці не було визначено обов`язку повернути кошти. При цьому, судом не зазначається на якій правовій підставі відповідачем було отримано грошові кошти , якщо ці відносини не є договором позики. Суд першої інстанції зробив висновок, що підстави для повернення грошових коштів на підставі ст.. 1212 ЦК України як безпідставно набутих відсутні. Таким чином, суд першої інстанції в тексті рішення зазначає твердження, які суперечать одне одному: з однієї сторони, відносин позики між відповідачем та спадкодавцем позивача не було, а з іншого - грошові кошти отримані не безпідставно.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши представника ОСОБА_1 адвоката Залеську А.С., представника ОСОБА_2 - адвоката Назаренка О.Й., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.9). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко А.С. від 29.01.2020 року, спадкоємцями ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_1 та син ОСОБА_4 , які прийняли спадщину після померлої (а.с.10).

За життя, ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 18000,00 доларів США на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується розпискою ОСОБА_2 (а.с.11).

Розписка підписана ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Факт отримання відповідачкою вказаних коштів сторонами не оспорюється.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 05.06.2010 року уклали шлюб (а.с.69).

У ОСОБА_7 та ОСОБА_4 є спільний син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.70).

09.06.2017 року ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_2 за 536075,00 грн., що згідно курсу НБУ є еквівалентом 20500,00 доларів США, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В., зареєстровано у реєстрі за №2520 (а.с.71-73).

Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав про реєстрацію права власності №89268330 від 09.06.2017 року (а.с.74).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача спірних грошових коштів, оскільки позивачем не доведено факт безпідставного набуття або збереження відповідачем переданих матір`ю позивача грошових коштів.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що відповідач, отримавши від матері позивача зазначені грошові кошти, зобов`язана їх повернути з огляду на відсутність правової підстави для їх набуття або збереження.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

При цьому, у вище вказаній Постанові Верховного Суду України наголошується на тому, що суди, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і, залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

В той же час, з дослідженої судом апеляційної інстанції в судовому засіданні розписки вбачається, що її зміст не містить умов отримання ОСОБА_2 грошових коштів, оскільки з тексту розписки слідує, що відповідач ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 18 000 (вісімнадцять тисяч дол.. США) на купівлю квартири в АДРЕСА_1 . При цьому не зазначено, що вказана вище сума взята саме в борг. Окрім того, не є зрозумілим та не вказано у розписці умови, зобов`язання і строки повернення коштів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який, даючи належну оцінку розписці, встановлюючи її правову природу, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність належних доказів на підтвердження існування між сторонами відносин, які виникли саме з договору позики, оскільки вищенаведеною розпискою та матеріалами справи в їх сукупності факт отримання відповідачем коштів саме як позики, - не доведено, а відтак правові підстави, передбачені нормами ст. ст. 1046-1050 ЦК України, для задоволення позову - відсутні.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Стосовно доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2023 року колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч.2 вищевказаної статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Враховуючи те, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог колегія суддів приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2023 року та додаткового рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2023 року колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційних скарг необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги представникапредставника ОСОБА_1 адвоката Залеської Анастасії Сергіївни - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 травня 2023 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді П.С. Абрамов

В.П. Пікуль