Справа № 464/2937/23 Головуючий у 1 інстанції: Сабара Л.В.
Провадження № 22-ц/811/2015/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представниці заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , заявниці ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Сабари Л.В. від 27 червня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 27 червня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про розірвання шлюбу відмовлено.

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова від 27 червня 2023 року скасувати та постановити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задовольнити повністю.

Зазначає, що суд першої інстанції у своєму рішенні не навів жодних мотивів щодо визнання збереження шлюбу, не враховуючи при цьому конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов до помикового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки предметом спору є розірвання шлюбу між заявниками. А підставою позову - досягнення добровільної згоди на розірвання шлюбу шляхом укладення нотаріально засвідченого договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Щодо висновку суду першої інстанції, що після розірвання шлюбу можуть бути порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, слід зазначити - воно є недоречним. По-перше, жоден суд не може встановити, що після розірвання шлюбу ці права не будуть порушені. Адже це неможливо передбачити. По-друге, у разі порушення після розлучення зазначених прав колишнє подружжя може звернутися до суду з позовом про їх захист. У такому разі вимога захисту порушених прав не залежить від розлучення, як й можливість розірвання шлюбу не залежить від наявності між дружиною і чоловіком, наприклад, майнового спору чи спору щодо виховання й утримання дитини. На думку апелянта, суд першої інстанції на порушення вимог ч. 5 ст. 12, ст.263- 265 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з`ясуванню обставин справи, порушив право на справедливий судовий розгляд, передбачене як законодавством України так Європейською практикою з прав людини.

В судове засідання заявник не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що в судовому засіданні брала участь представниця заявника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці апелянта та заявниці ОСОБА_3 , дослідивши матеріали, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви, апеляційної скарги, усних пояснень учасників справи у суді апеляційної інстанції колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 51 Конституції України, 202 ЦК України, 24, 56, 105, 109, 121, 141, 157, СК України, 258, 259, 263-265, 268, 293 ЦПК України та відмовляючи у задоволенні заяви виходив з того, що 20 липня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб, зареєстровали такий у відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові, актовий запис №271. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 » (а.с. 4). В подружжя є неповнолітній син ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6). З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Львів, зареєструвала шлюб із ОСОБА_1 та зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.7). З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Львів, зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 та зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.8). Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 22 травня 2023 року уклали договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до умов якого домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю, яка проживатиме окремо від дитини, погодили права та обов`язки сторін (а.с.5) 02.05.2023 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, а такий посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лозинською О.М та зареєстровано в реєстрі № 327. Суд прийшов до висновку, що між заявниками укладено правочин, котрий має відповідати Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та не може суперечити правам та інтересам їхньої малолітньої дитини. Форма договору дотримана, оскільки такий укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчений. Разом з тим, зміст такого договору викликає сумнів суду в частині дотримання вимог чинного законодавства, що регулюють питання виконання батьківських прав та здійснення батьківських обов`язків, матір`ю. Зокрема, на підтвердження обставин закріплених угодою, заявниками не надано жодних документів, котрі б свідчили про правомірне обмеження ОСОБА_3 батьківських прав та обов`язків, або, що в силу певних юридичних фактів така не виконує прав та обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини, а тому їхні узгодження викладені у договорі, що стосуються виховання сина, є необґрунтованими, та такими що порушують правомочності матері у здійсненні таких обов`язків та виконанні прав. Одночасно, умовами такого договору безпосередньо порушуються права дитини на отримання батьківського піклування зі сторони матері у обсязі встановленому СК України, а тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу можуть бути порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, у зв`язку із чим в задоволенні заяви слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваного рішення суду немає. Висновки суду вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

5 травня 2023 року заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в порядку окремого провадження звернулися в суд з заявою про розірвання шлюбу, укладеного 20 липня 2002 року, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові, актовий запис №271.

В обґрунтування заяви покликалися на те, що з 20 липня 2002 року перебувають у шлюбі. В подружжя є неповнолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначають, що спільне життя в них не склалось, оскільки заявники є різними людьми, а спроби зберегти сім`ю не дали бажаного результату. На даний час шлюб існує лише формально. Крім цього, між ними укладено нотаріально посвідчений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Враховуючи наведене, а також те, що заявники не мають наміру продовжувати шлюбні відносини, просять розірвати шлюб.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, 20 липня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали шлюб, зареєстрували такий у відділі реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові, актовий запис №271. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 » (а.с. 4).

В подружжя є неповнолітній син ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Львів, зареєструвала шлюб із ОСОБА_1 та зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.7).

З копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Львів, зареєстрував шлюб із ОСОБА_4 та зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.8).

2 травня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до умов якого домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав батьком та матір`ю, яка проживатиме окремо від дитини, погодили права та обов`язки сторін (а.с.5).

Відповідно до умов Договору місцем проживання дитини батьки визначили місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_2 , а також передбачили такий порядок здійснення батьківських прав: батько самостійно виховує дитину. Мати має право, за попереднім погодженням з батьком і враховуючи бажання дитини, та з урахуванням стану її здоров`я, зустрічатися на території України та без перешкод спілкуватися з дитиною: а) у період зимових канікул дитини (не менше ніж один тиждень); б) у період літніх канікул дитини (не менше ніж два тижні); в) у період дня народження дитини (не менше два дні); г) у інший період за попередньою згодою батька та враховуючи бажання дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.2 ст. 104 згаданого Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Також, дійсно згідно ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, 1) з ким із них будуть проживати діти, 2) яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також 3) про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 109 СК України подружжя має право подати письмовий договір, в якому передбачити: з ким з них будуть проживати діти; яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той із батьків, хто буде проживати окремо; умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Крім того, подружжя подає до суду договір про розмір аліментів на дитину (дітей). Судам слід перевіряти дотримання нотаріального посвідчення такого договору. У ньому сторони передбачають способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини. Сторони передбачають у договорі також порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків. При розірванні шлюбу за спільною заявою подружжя, яке має дітей, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подачі заяви, якщо її не відкликано хоча б одним із подружжя.

Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов`язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі:

1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів;

2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Враховуючи вказані норми закону та їх роз`яснення судом касаційної інстанції слід вважати, що дійсно подружжя вправі подати заяву про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження, однак для задоволення такої заяви подружжя повинно дотриматися вказаних вище норм закону.

Проте, як вбачається із досліджених судом доказів, порядок розірвання шлюбу за спільною заявою подружжям не дотримано, тому судом першої інстанції підставно у задоволенні такої відмовлено.

Як вбачається із нотаріально посвідченого договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 02.05.2023 року на момент укладення такого малодітній син заявників ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 досяг десятирічного віку. Отже, відповідно до ч.2 ст. 160 СК України визначення місця проживання дитини повинно було бути вирішене також і за згодою самої дитини.

Натомість договір, що укладений виключно між батьками містить тільки спільну згоду батьків про визначення місця проживання дитини та не містить згоди самої дитини.

Отже, у цій частині вимоги закону не дотримані.

Окрім цього, договір не містить даних, яку участь у забезпеченні умов життя дитини братиме той із батьків, хто буде проживати окремо, сторонами у договорі не передбачено способів виконання батьками обов`язку утримувати дитину тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Також, сторонами не передбачено у договорі порядок, умови та форми (грошова і (або) натуральна) надання утримання одним з батьків.

Зважаючи на вказане, договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 02.05.2023 року порушує права дитини ОСОБА_6 , зважаючи на те, що такий договір укладений без згоди дитини на визначення її місця проживання та у такому договорі не вказано, яку участь у забезпеченні умов життя дитини братиме той з батьків, хто буде проживати окремо від неї. Вказаним порушено, також, і вимоги ч.1 ст. 109 СК України.

Тому, слід вважати, що суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні заяви, оскільки умовами такого договору безпосередньо порушуються права дитини: а саме на забезпечення належних умов життя (в частині надання утримання тим з батьків хто проживає окремо) у обсязі встановленому СК України, а також слід вважати порушено і його права в частині висловлення думки стосовно місця свого проживання, тому суд прийшов до правильного висновку, що після розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права дитини заявників, у зв`язку із чим в задоволенні заяви відмовив.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що заявники поданням такої заяви фактично намагаються визначити місце проживання дитини із одним із них без рішення суду та без участі у цьому процесі органу опіки та піклування, тому така заява в порядку окремого провадження до задоволення не підлягає та правильно відхилена судом першої інстанції.

Також, слід роз`яснити заявникам, що судом відмовлено в задоволенні заяви про розірвання шлюбу в порядку окремого провадження у зв`язку із порушенням порядку при поданні такої, а не у зв`язку із неможливістю розірвати їх шлюб, відтак вказане не позбавляє права заявників звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Враховуючи вказане доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними та саму скаргу слід відхилити. Рішення ж суду першої інстанції слід залишити без змін як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 27 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2023 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра