Справа № 180/1558/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
07 грудня 2023 р. Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Янжули О.С.
секретар - Котова Н.С.,
за участю представника позивача Касьян Л.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,-
Позивач, Акціонерне товариство «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» звернулося до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 17 листопада 2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу підземним гірником очисного забою 5 розряду шахти 3/5 акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується наказом №436/к-тр від 16.11.2021 року.
Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.
Наказом начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки Нікопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) №40 від 25 лютого 2022 року сержанта ОСОБА_1 з 25 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 командиром 2 відділення охорони 2 взвод охорони роти охорони, ВОС 100868А.
У зв`язку з цим, наказом акціонерного товариства " Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" №50/к-тр від 16.03.2022 року ОСОБА_1 з 25 лютого 2022 року увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час повної мобілізації зі збереженням за ним місця роботи, посади на підприємстві та середнього заробітку до дня звільнення з військової служби, відповідно до вимог ст. 119 КЗпП України.
Відповідно до статті 9-1 КЗпАП підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.
З метою фінансової підтримки працівників, які перебуваючи на війні не мають змоги належним чином забезпечувати свої родини фінансово, правлінням АТ "Марганецький ГЗК" було прийнято рішення про здійснення виплат з розрахунку середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом офіцерського складу, військову службу під час мобілізації на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладання нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до закінчення або до дня фактичного звільнення виплат з розрахунку середнього заробітку.
У зв`язку з чим, за період з 19 липня 2022 року по 30 червня 2023 року ОСОБА_1 , як працівнику, що призваний на військову службу під час мобілізації, за рішенням підприємства та за рахунок власних коштів було нараховано та здійснено виплати з розрахунку середнього заробітку в розмірі 298 522,35 гривень.
АТ "Марганецький ГЗК" від ІНФОРМАЦІЯ_1 було отримано інформацію про те, що ОСОБА_1 з 26.09.2022 року переведений до військової частини НОМЕР_1 .
13.07.2023 року працівниками бюро економічної безпеки спільно з представником другого відділу у м. Марганець нікопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки солдатом ОСОБА_2 було проведено перевірку по місту реєстрації працівника ОСОБА_1 , в ході перевірки ОСОБА_1 пояснив, що з 03 жовтня 2022 року військову службу не несе, зброю здав за місцем проходження військової служби, надати письмові пояснення відмовився.
Поряд з цим відповідач про своє звільнення з військової служби позивача не повідомляв, відповідних документів про призупинення строку військової служби на адресу позивача не надходило. Військовий квиток ОСОБА_1 в підприємства відсутній.
З 01 липня 2023 року ОСОБА_1 було зупинено збереження нарахування та виплату відповідачу середнього заробітку, у зв`язку з отриманням інформації про припинення несенням ним військової служби за мобілізацією.
Враховуючи те, що відповідач військової служби з жовтня 2022 року не проходив та не з`явився на робоче місце і не став до роботи, а також не повідомив по припинення військової служби підприємство безпідставно отримав від АТ "Марганецький ГЗК" середній заробіток у період з 01 жовтня 2022 року по 30 червня 2023 року в розмірі 232 708,71 грн., що є недобросовісністю відповідача. Крім того, на суму середнього заробітку позивачем було нараховано обов`язкове нарахування у вигляді єдиного соціального внеску в розмірі 22%, що становить 64 716,17 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь АТ " Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" безпідставно набуті грошові кошти у вигляді виплат мобілізованим працівникам за період з 01 жовтня 2023 року по 30 червня 2023 року в розмірі 358 880,53 грн., з яких: 232 798,71 грн. сума середнього заробітку і 64 716,17 грн. сума нарахованого на середній заробіток єдиного внеску, а також судовий збір в розмірі 5383,22 грн.
Ухвалою суду від 22 серпня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовільнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення, не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином.
Заяв чи клопотань не надав, про причини неявки не повідомив.
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 193036 від 22.08.2023 року ОСОБА_1 значиться зареєстрованим за адесою: АДРЕСА_1 .
У зв`язку з чим відповідач, крім викликів за вказаною адресою, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті. Оголошення про виклик відповідача опубліковані - 18.09.2023 року, 12.10.2023 року, 09.11.2023 року.
Відповідно до ч. 11 статті 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленою про дату, час та місце розгляду справи.
Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
За викладених обставин суд розглядає справу заочно, на підставі наявних у ній доказів.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку.
Згідно зі ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.
Згідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.
Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 17 листопада 2021 року був прийнятий на роботу підземним гірником очисного забою 5 розряду шахти 3/5 акціонерного товариства «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується наказом №436/к-тр від 16.11.2021 року.
Указом Президента України №69/2022 "Про загальну мобілізацію" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань було оголошено проведення в Україні загальної мобілізації.
Наказом начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки Нікопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (по стройовій частині) №40 від 25 лютого 2022 року сержанта ОСОБА_1 з 25 лютого 2022 року зараховано до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 командиром 2 відділення охорони 2 взвод охорони роти охорони, ВОС 100868А.
У зв`язку з цим, наказом акціонерного товариства " Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" №50/к-тр від 16.03.2022 року ОСОБА_1 з 25 лютого 2022 року увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час повної мобілізації зі збереженням за ним місця роботи, посади на підприємстві та середнього заробітку до дня звільнення з військової служби, відповідно до вимог ст. 119 КЗпП України.
Як зазначає позивач у позові, що згідно статті 9-1 КЗпАП України підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.
З метою фінансової підтримки працівників, які перебуваючи на війні не мають змоги належним чином забезпечувати свої родини фінансово, правлінням АТ "Марганецький ГЗК" було прийнято рішення про здійснення виплат з розрахунку середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом офіцерського складу, військову службу під час мобілізації на особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладання нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до закінчення або до дня фактичного звільнення виплат з розрахунку середнього заробітку.
У зв`язку з чим ОСОБА_1 за період з 19 липня 2023 року по 30 червня 2023 року, як працівнику, що призваний на військову службу під час мобілізації, за рішенням підприємства та за рахунок власних коштів було нараховано та здійснено виплати з розрахунку середнього заробітку в розмірі 298 522,35 гривень.
АТ "Марганецький ГЗК" від ІНФОРМАЦІЯ_1 було отримано інформацію про те, що ОСОБА_1 з 26.09.2022 року переведений до військової частини НОМЕР_1 .
Як зазначає позивач, що відповідач про своє звільнення з військової служби АТ "МГЗК" не повідомляв, відповідних документів про призупинення строку військової служби на адресу позивача також не надходило. Військовий квиток ОСОБА_1 на підприємстві відсутній. 13.07.2023 року працівниками бюро економічної безпеки спільно з представником другого відділу у м. Марганець Нікопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки солдатом ОСОБА_2 було проведено перевірку по місту реєстрації працівника ОСОБА_1 , в ході якої останній пояснив, що з 03 жовтня 2022 року військову службу не несе, зброю здав за місцем проходження військової служби, надати письмові пояснення відмовився. За таких підстав з 01 липня 2023 року ОСОБА_1 було призупинено збереження нарахування та виплату відповідачу середнього заробітку. Оскільки відповідач військової служби з жовтня 2022 року не проходив, на робоче місце не з`явився, не став до роботи, а також не повідомив підприємство про припинення ним військової служби, як на думку позивача, він безпідставно отримав від АТ " Марганецький ГЗК" середній заробіток у період з 01 жовтня 2022 року по 30 червня 2023 року в розмірі 232 708,71 грн., що є недобросовісністю з його боку. Крім того, на суму середнього заробітку позивачем було нараховано обов`язкове нарахування у вигляді єдиного соціального внеску в розмірі 22%, що становить 64 716,17 грн.
Частиною ч.3 ст.119 Кодексу Законів про працю України визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову.
Таким чином, у відповідність положень статті 119 Кодексу Законів про працю України, наявність права на гарантії збереження місця роботи, посади та середнього заробітку нерозривно пов`язується з видом військової служби.
Частиною 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено вичерпний перелік видів військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, за змістом положень частини 3 статті 119 КЗпП України, передбачені цією частиною гарантії зберігаються лише за працівниками, призваними на: строкову військову службу; військову службу за призовом осіб офіцерського складу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби під час дії особливого періоду.
Відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Згідно п.34 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, контракт припиняється (розривається): у день закінчення строку контракту; у день набрання чинності новим контрактом - у разі зміни військовослужбовцем одного виду військової служби на інший; у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання)контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України); у день набрання чинності контрактом про навчання у разі вступу особи рядового складу, сержантського та старшинського складу, яка проходить військову службу за контрактом, до вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти; у день, що настає після дня смерті (загибелі) військовослужбовця або дня визнання його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим; у день видачі свідоцтва про смерть військовослужбовця на підставі проведеної генетичної експертизи, якщо військовослужбовця не було визнано судом безвісно відсутнім чи оголошено померлим.
Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.
Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Поряд з цим, відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проте позивачем не надано належних доказів того, що ОСОБА_1 не здійснює проходження військової служби у період мобілізації, його виключення зі списків особового складу військової частини , відповідно до ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.34 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, а складений працівником АТ "Марганецький ГЗК", спільно з представником другого відділу у м. Марганець Нікопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки солдатом ОСОБА_2 акт про перевірку за місцем мешкання мобілізованого ОСОБА_1 , не є достатнім доказом припинення служби відповідачем.
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення безпідставно набутих коштів.
Щодо розподілу судових витрат пов`язаних з розглядом справи, то вони, відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 4,10,12,13,19,28,76,81,141,247,258,259,263-265,268,273,280-283,289,354-355ЦПК України, суд-
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 13 грудня 2023 року.

Суддя: О. С. Янжула