У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/966/20

05 січня 2023 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Решетова В. В.,

з участю секретаря Остапишин І. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани скаргу ОСОБА_1 про визнання дій в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича неправомірними щодо незаконного проникнення на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0134, цільове призначення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та знищення огорожі та зелених насаджень (кущів і дерев)

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою про визнання дій в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича неправомірними щодо заходів примусового виконання рішення, незаконного проникнення на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0134, цільове призначення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та знищення огорожі та зелених насаджень (кущів і дерев). Як наслідок просив зобов`язати привести належну йому земельну ділянку у попередній стан.

Скарга мотивована тим, що в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвський В.В. 07.12.2022 року не повідомивши його належним чином та за відсутності рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, незаконно проник на належну скаржнику земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0134, цільове призначення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, належну на праві спільної сумісної власності скаржнику та його дружині ОСОБА_2 , в результаті чого знищив огорожу та зелені насадження (кущів і дерев).

Крім того, протиправність дій державного виконавця, на думку скаржника, полягає в тому, що останній після незаконного поновлення виконавчого провадження 04.11.2022 року, повинен був надати скаржнику 10 днів на добровільне виконання рішення суду, чого зроблено не було. Після того, встановивши, що рішення скаржником (боржником) не виконане, повинен був вжити заходи, шляхом накладення штрафу на скаржника (боржника). А вже потім, після того як було б встановлено, що рішення не виконане повторно боржником, повинен був звернутися до органів досудового розслідування із заявою про вчинення боржником кримінального правопорушення і закінчити виконання виконавчого провадження. Натомість державний виконавець в порушення вимог чинного законодавства, а саме статей 63, 26 ЗУ «Про виконавче провадження», порушив заходи примусового виконання рішення та незаконно без дозволу суду на примусове проникнення, вчинив виконавчі дії, шляхом знищення огорожі та зелених насаджень (кущів і дерев) на його земельній ділянці.

Тобто вважає, що своїми протиправними (незаконними) діями державний виконавець Гаєвський В.В. порушив його права та свободи на недоторканість житла, передбачені Конституцією України.

Просить визнати дії в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича щодо заходів примусового виконання рішення та незаконного проникнення, без дозволу суду, на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0134, цільове призначення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та знищення огорожі та зелених насаджень (кущів і дерев), неправомірними. Також

Зобов`язати в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича привести належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , огорожу та зелені насадження (кущі і дерева) на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:0134, у попередній стан, який існував до порушення прав.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2022 року скаргу ОСОБА_1 прийнято до розгляду.

05.01.2022 до суду надійшов відзив на скаргу, який мотивований тим, що 07.12.2022 року державним виконавцем Гаєвським В.В. було виконано в примусовому порядку, а саме усунено перешкоду в користуванні частиною земельної ділянки, відносно якої за рішення Богородчанського районного суду від 31.07.2019 року встановлено земельний сервітут, у виді права пішохідного переходу та проїзду на транспортному засобі, у спосіб демонтажу частини огорожі і очищення ділянки від будівельних матеріалів, кущів і дерев. Дані роботи проводилися за допомогою працівників ФОП ОСОБА_3 , про що було укладено договір. На решту території ділянки, яка належить скаржнику ОСОБА_4 поза межами земельного сервітуту виконавчі дії не проводилися.

До вчинення примусового виконання рішення суду, державним виконавцем було вжито ряд дій, які б спонукали скаржника (боржника) добровільно виконати рішення суду, а саме державний виконавець виносив дві постанови про накладення на ОСОБА_4 штрафів, але зазначені вище заходи примусу результатів не дали. В результаті чого, державний виконавець, не порушуючи чинного законодавства, маючи відповідне право на примусове проникнення до земельної ділянки без дозволу суду, передбачене п.4 ч.3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» та спосіб виконання, вказаний у резолютивній частині рішенні суду від 31.07.2019 року, 07.12.2022 року примусово виконав рішення суду, без отримання попереднього дозволу від суду на примусове проникнення, при цьому жодним чином не порушуючи права скаржника. Аналогічна позиція у даних правовідносинах вирішена Верховним Судом України, по справі №203/2519/19 від 09.09.2020, на яку також опирався державний виконавець в ході вчинення виконавчих дій. Тому, державний виконавець не вбачає неправомірності в своїх діях та просить відмовити в задоволенні скарги.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

В.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвський В.В. надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволення скарги.

Позивачка ОСОБА_5 направила до суду заву, відповідно до якої просить скаргу розглядати у її відсутність, скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали справи № 338/966/20, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічні положення містяться у статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Статтею 98 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

За змістом статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Судом встановлено, що рішенням Богородчанського районного суду від 19 жовтня 2020 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні частиною земельної ділянки, щодо якої встановлено сервітут задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_6 усунути перешкоди користуванні частиною земельної ділянки площею 0,0147 га, що знаходиться на ділянці кадастровий номер :01:001:0134 стосовно якої за рішенням Богородчанського районного суду від 31 липня 2019 року у справі №338/158/19 встановлено земельний сервітут у виді права пішого проходу та проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки та житлового будинку ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 у спосіб демонтажу частини огорожі і очищення ділянки від будівельних матеріалів, кущів і дерев. Покладено на відповідача обов`язок не чинити інших перешкод у проході та проїзді згаданою частиною земельної ділянки.

Отже, використання земельної ділянки та житлового будинку належного ОСОБА_5 неможливе без обтяжень сервітутом чужого нерухомого майна - частини земельної ділянки скаржника, влаштування проходу та заїзду саме в такий спосіб є найбільш доцільним.

В ході розгляду справ №338/158/19 та №338/966/20 судові ухвали та рішення неодноразово були предметом оскарження в апеляційній та касаційній інстанціях.

На виконання зазначеного рішення 04 березня 2021 року Богородчанським районним судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист № 338/966/20.

04 березня 2021 року державним виконавцем Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відкрито виконавче провадження ВП №64772185 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа.

Постановами державного виконавця ВП №64772185 від 25.03.2021 та 09.04.2021 року, вживалися заходи на добровільне виконання рішення суду боржником ОСОБА_1 , шляхом накладення штрафів за невиконання рішення суду.

Також, вказане вище рішення за скаргами ОСОБА_1 було предметом перегляду в апеляційній та касаційній інстанції та відповідно постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 лютого 2021 року та постановою Верховного Суду від 22 серпня 2022 року залишено без зміни та поновлено виконання рішення суді від 19.10.2020 року.

Під час касаційного розгляду, постановою головного державного виконавця Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича ВП№64772185 від 06.05.2021 року виконавче провадження було зупинене, на підставі ухвали ВСУ від 29.042021 року.

Крім того ОСОБА_2 (дружина скаржника), як особа, яка не приймала участі у справі, однак вважає, що суд вирішив питання про її права та обов`язки, подала апеляційну скаргу, апеляційне провадження за якою закрито, відповідно до ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 31.10.2022 року.

Постановою в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича ВП№64772185 від 04.11.2022 року виконавче провадження було поновлено.

07.12.2022 року державним виконавцем Гаєвським В.В., без отримання попереднього дозволу на примусове проникнення, було виконано в примусовому порядку рішення, а саме усунено перешкоду в користуванні частиною земельної ділянки, відносно якої за рішенням Богородчанського районного суду від 31.07.2019 року встановлено земельний сервітут, у виді права пішохідного переходу та проїзду на транспортному засобі, у спосіб демонтажу частини огорожі і очищення ділянки від будівельних матеріалів, кущів і дерев.

Постановою в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича ВП№64772185 від 13.12.2022 року виконавче провадження було закінчено.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись зі скаргою, скаржник посилається на неправомірність дій в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича, які полягають в тому, що він не встановив ОСОБА_4 термін для добровільного виконання рішення, і після встановлення такого невиконання не звернувся в правоохоронні органи та не закінчив виконавче провадження. А натомість продовжив його примусово виконувати, а саме здійснив незаконне проникнення на земельну ділянку та не отримав попереднього дозволу від суду, на примусове проникнення на вказану вище земельну ділянку і здійснив демонтаж огорожі та зелених насаджень, чим порушив вимоги чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Згідно зі статтею 439 Цивільного процесуального кодексу України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла для проведення виконавчих дій, передбачених Законом №1404-VIII. Таке право державного виконавця також закріплене у пункті 13 частини третьої статті 18 указаного Закону. Наявне на виконанні рішення суду про встановлення сервітуту вільного проїзду, проходу, не підпадає під умови ст. 439 ЦПК України.

Разом з тим, на виконанні державного виконавця перебував виконавчий лист про встановлення сервітуту у виді вільного проїзду до власного будинку позивача. Такий проїзд здійснюється будь-якою особою безперешкодно та не вимагає отримання будь-якого дозволу, в тому числі і дозволу суду.

Крім того, в рішенні суду прямо визначено спосіб встановлення такого сервітуту, а саме демонтажу частини огорожі і очищення ділянки від будівельних матеріалів, кущів і дерев.

Виконання рішення суду не потребує будь-яких додаткових рішень суду, з урахуванням конкретних приписів та прямого визначення шляху його виконання в самому рішенні.

Дії державного виконавця щодо усунення перешкод у користуванні сервітутом як раз і зумовлені наявністю відповідного рішення про таке, і в цьому випадку виключають необхідність додаткового звернення державного виконавця до суду для отримання дозволу на проникнення до земельної ділянки.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 203/2519/19. Правовідносини у справі № 203/2519/19 та у справі, що розглядається, мають схожий алгоритм дій державного виконавця при виконанні рішення суду в якому визначено конкретний спосіб його виконання.

До аналогічного правового висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 30.08.2021 року у справі №686/21643/19.

Ураховуючи наведене, вчинення державним виконавцем дій щодо примусового виконання рішення про усунення перешкод у користуванні сервітутом не знаходиться у площині поняття «примусового проникнення».

В рішенні Богородчанського районного суду від 19 жовтня 2020 року, яке після оскарження набрало законної сили, встановлено спосіб виконання рішення, а саме шляхом демонтажу частини огорожі і очищення ділянки від будівельних матеріалів, кущів і дерев, що і було виконано державним виконавцем.

Тому, вимоги чинного законодавства при усуненні перешкод у користуванні сервітутом державним виконавцем було дотримано, жодних інших обставин, які б свідчили про протиправність дій державного виконавця в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича під час примусового виконання виконавчого листа № 338/966/20, виданого Богородчанським районним судом 04 березня 2021 року, судом не встановлено.

Доводи заявника, викладені у скарзі, суд відхиляє, оскільки законом не встановлено обов`язку державного виконавця отримувати попередній дозвіл на примусове проникнення на земельну ділянку, якщо вже існує рішення суду, з вказівкою про спосіб усунення перешкод у користуванні майном.

Крім того вимога скаржника, щодо неправомірності дій виконавця по проведенню 07.12.2022 року заходів примусового виконання рішення, не підлягає задоволенню, оскільки державним виконавцем дотримано вимоги ЗУ «Про виконавче провадження» та спосіб виконання рішення суду, передбачений у ньому. І як наслідок вимога, щодо зобов`язання в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича привести земельну ділянку та зелені насадження у попередній стан, також не підлягає задоволенню.

Доводи скаржника, зазначені в уточнених вимогах скарги (клопотанні, яке надійшло до суду 26.12.2022 року), щодо того що державний виконавець в порушення вимог ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», встановивши що боржник не виконує рішення суду, не звернувся до органів досудового розслідування із заявою про вчинення боржником кримінального правопорушення, суд не приймає до уваги, оскільки повідомлення органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення є правом державного виконавця, а не обов`язком, і порушення такого кримінального провадження без виконання самого рішення суду, не відповідатиме цілям та завданням виконавчого провадження. При цьому посилання скаржника на статті 63, 26 Закону України «Про виконавче провадження» не відповідає обставинам справи та не виключає необхідність виконання рішення суду.

За викладених вище обставин, суд не вбачає підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання його вчинити певні дії, а тому у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича неправомірними щодо заходів примусового виконання рішення, незаконного проникнення на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0134, цільове призначення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та знищення огорожі та зелених насаджень (кущів і дерев) та зобов`язання привести земельну ділянку у попередній стан, необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 447-451ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій в.о. начальника Богородчанського відділу ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Гаєвського Віталія Вікторовича неправомірними щодо незаконного проникнення на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0134, цільове призначення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та знищення огорожі та зелених насаджень (кущів і дерев),- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. В. Решетов