Справа № 638/5975/23
Провадження № 2/638/3673/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

16.11.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої - судді Штих Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Зайченко Р. О.

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчається,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини доходу з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до закінчення донькою навчання.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі до 15 серпня 2007 року. В шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2007 році Ізюмським міськрайонним судом Харківської області було ухвалено рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, яким було стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_2 донці виповнилося 18 років. Але донька є студенткою ДНЗ «Ізюмський регіональний центр професійної освіти» за денною формою навчання, про що свідчить довідка №208 від 26.05.2023. Їхня донька зареєстрована та мешкає разом із позивачкою, про що свідчить довідка про склад сім`ї від 07.06.2023. На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися, навчається на денній формі освіти та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. Відповідач здорова працездатна людина, на утримання доньки матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити. Вона не в змозі самостійно утримувати їхню дитину, у зв`язку з тим, що їй необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило звернення до суду.

Позивачка просила розглянути справу у її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення повісток на адресу місця реєстрації, проте повістки повернулись до суду без вручення адресату з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У зв`язку з тим, що судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, однак останній в судове засідання не з`явився, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за його відсутності на підставі доказів, що містяться у матеріалах справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 281 ЦПК України.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області 15.08.2007, шлюб між чоловіком ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_1 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 142 від 15 серпня 2007 року.

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого 19.04.2005 Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізюмського міського управління юстиції Харківської області.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованому у житловому приміщенні/будинку осіб від 07.06.2023, ОСОБА_3 проживає разом із ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки, виданої ДНЗ «Ізюмський регіональний центр професійної освіти» №208 від 26.05.2023, ОСОБА_3 навчається в ДНЗ «Ізюмський регіональний центр професійної освіти» з 01.02.2023 по 30.06.2024 у групі К-320 за денною формою навчання і знаходиться на неповному державному забезпеченні.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.

Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до положень ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи положення ст. 200 СК України, суду надається право визначити розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В той же час, законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Як роз`яснено у п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Таким чином, батьки мають обов`язок утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 є студенткою ДНЗ «Ізюмський регіональний центр професійної освіти», денна форма навчання.

У зв`язку з навчанням у ОСОБА_3 з`явилися додаткові потреби. Крім того, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що вона повиннна харчуватися, існує щоденна потреба у засобах гігієни, одязі, взутті і, оскільки ОСОБА_3 на даний час не спроможна себе забезпечити, то саме на батьків покладається такий обов`язок.

За таких обставин, суд враховуючи обставини справи, дійшов висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання своєї повнолітньої доньки, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 14 червня 2023 року до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст.ст.4, 12, 76, 81, 89, 141, 235, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що навчається - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання доньки, що продовжує навчання: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 13 червня 2023 року до закінчення нею навчання, але не більше як до досягнення нею 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.) грн..

Допустити негайне виконання рішення суду в межах одного місяця.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 16 листопада 2023 року.

Головуюча: Т.В. ШТИХ.