НОВОУШИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 680/548/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року смт Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі судді Олійник А.О.,

з участю секретаря судового засідання Максимчука С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру,

установив:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом в якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що 05 жовтня 2000 року між членами Дунаєвецької універсальної товарної біржі «Поділля-Центр» - позивачем та ОСОБА_2 , який діяв від свого імені та імені неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 укладено біржову угоду купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Зазначає, що 05 жовтня 2000 року Новоушицьким госпрозрахунковим проектно виробничим архітектурно планувальним бюро проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за позивачем, а тому він набув права власності на дану квартиру із підстав, що не заборонені законом на підставі статті 15 Закону України «Про товарні біржі», оскільки повністю оплатив її вартість, квартира була йому передана, і він користується нею до цього часу.

14 серпня 2023 року позивач звернувся до державного реєстратора Новоушицької селищної ради із заявою про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру, однак йому було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку із тим, що заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у зв`язку із чим звернувся до суду.

Представник позивача адвокат Соловей О.В. подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав (арк.спр.67).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подали до суду заяву про визнання позовних вимог, зазначили, що між ними та позивачем дійсно укладався договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , а тому позовні вимоги є обгрунтованами та такими, що відповідають фактичним обставинам та підлягають задоволеню (арк. спр.56).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до біржової угоди купівлі - продажу квартири, оригінал якої був досліджений в судовому засіданні, 05 жовтня 2000 року на Дунаєвецькій універсальній товарній біржі «Поділля-Центр» між членами біржі ОСОБА_2 , який діяв від свого імені та імені неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (продавці) з одного боку, та ОСОБА_1 (покупець) з іншого боку, була укладена біржова угода купівлі-продажу квартири, за якою ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 40,0 кв.м., яка раніше належала продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 січня 1998 року.

Відповідно до пунктів 3,6,10 угоди продаж квартири вчинено за 2068,00 гривень, які продавці отримали від покупця повністю до підписання цього договору; право власності на будівлю, яка відчужується, виникає у покупця з моменту повного розрахунку за даною угодою; дана угода підлягає реєстрації в Новоушицькому БТІ (арк. спр.6,62).

Угода зареєстрована на біржі за № 1/28.

Квартира зареєстрована в Новоушицькому БТІ за гр. ОСОБА_1 та записана в реєстрову книгу за №4/2-170 05 жовтня 2000 року.

Позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0057 га, з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (арк. спр. 8).

06 жовтня 2000 року на ім`я позивача ОСОБА_1 був виготовлений технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 (арк. спр. 9-11).

Загальна вартість нерухомого майна в АДРЕСА_3 становить 98 950 гривень (арк.спр.11 на звороті - 12).

Рішенням державного реєстратора позивачу відмовлено у проведенні реєстраційних дій відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, та Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року №1141, оскільки заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону (арк. спр.7 на звороті).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

Цивільні відносини по даній справі пов`язані з укладення договору купівлі-продажу квартири та виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, оскільки спірний договір був укладений 05 жовтня 2000 року, а тому підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-VI.

Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором (ст. 128 ЦК УРСР).

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

10 грудня 1991 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про товарну біржу» № 1956-XII (далі закон № 1956-XII). Цей Закон визначає правові умови створення та функціонування товарних бірж на території України.

Стаття 1 закону № 1956-XII передбачає, що товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і

має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.

Згідно положень статті 15 закону № 1956-XII (в редакції чинній на момент укладення біржової угоди щодо спірної квартири), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Отже, існувала колізія між нормами статті 227 ЦК УРСР та статтею 15 Закону України «Про товарну біржу».

Суд зазначає, що Закон України «Про товарну біржу» є спеціальним нормативним актом щодо визначення правових умов створення і діяльності товарних бірж на території України та загальним стосовно укладення договорів. Спеціальними є норми ЦК УРСР 1963 року, чинні на час виникнення даних правовідносин.

За змістом статті 47 ЦК УРСР (в редакції чинній на момент укладення біржової угоди) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі від 06 вересня 2017 року за № 6-1288цс17 однією з умов визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами визнається, що продавці відповідачі у справі продали ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , а останній сплатив кошти за придбану квартиру, проживає та володіє вказаною квартирою. Даний договір зареєстровано на біржі, а право власності позивача ОСОБА_1 на квартиру зареєстроване в бюро технічної інвентаризації. Однак угода не була нотаріально посвідчена.

При вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири.

У той же час суд встановив відсутність факту ухилення від нотаріального посвідчення угоди відповідачами, оскільки угода не була посвідчена нотаріально виключно з тих підстав, що Закон України «Про товарні біржі» містив норму про те, що такі угоди не підлягають нотаріальному посвідченні (ст. 15). Саме тому позивач вважав, що договір купівлі-продажу укладено згідно вимог чинного на той час законодавства, оскільки положення статті 15 Закону України «Про товарні біржі» є достатньо чіткими і не давали підстав для суперечливого тлумачення.

Водночас позивач позбавлений належним чином здійснювати свої права як власника квартири, оскількиу у реєстрації права власності на квартиру йому відмовлено, а відсутність факту ухилення відповідачів від нотаріального посвідчення договору виключє можливість визнання договору дійсним у судовому порядку.

ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» вказав, що у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

Враховуючи викладене, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, принцип справедливості, суд враховує, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, які ними виконані: позивач оплатив вартість квартири, а відповідачі передали квартиру позивачу, якою він користується до теперішнього часу понад 23 роки, угода не містить незаконних умов, не порушує прав третіх осіб, інтересів держави чи суспільства, на даний час сторони позбавлені можливості посвідчити угоду нотаріально, а тому суд дійшов до висновку, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання права власності на квартиру.

Протилежний підхід суду до вирішення справи призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини та практики ЄСПЛ та становитиме втручання у право позивача володіти своїм майном. При цьому таке втручання не відповідатиме ні публічним (суспільним), ні приватним інтересам.

З огляду на викладене позов слід задовольнити.

Розподіл судових витрат

Враховуючи заяву представника позивача про віднесення судових витрат на рахунок позивача (арк. спр.58), суд не розподіляє судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору.

Керуючись ст.ст.2, 12, 81, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на квартиру задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Судові витрати у виді судового збору в розмірі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 коп. покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя А. О. Олійник