УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши клопотання ОСОБА_1 , подане його представником, про закриття провадження в справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває зазначена справа за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 15 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Представник ОСОБА_1 подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, з якого вбачається, що у справі № 620/3957/21 позов не заявлявся про визнання протиправними дій або бездіяльності ОСОБА_1 , судом не досліджувались питання протиправності дій або бездіяльності, належного чи неналежного виконання ним посадових обов`язків, наявності чи відсутності вини та умислу на спричинення збитків державному бюджету. Отже, суду необхідно в цій справі не лише встановити обсяг завданої шкоди, а й надати оцінку правомірності дій відповідача під час виконання ним посадових обов`язків, зокрема, під час видачі наказу про звільнення. Це стосується й інших винних у спричиненні збитків державних службовців, які приймали участь у процедурі звільнення. Вбачається, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів ст. 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить на наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Представник відповідача посилається на те, що у справі № 620/3957/21 позов не заявлявся про визнання протиправними дій або бездіяльності ОСОБА_1 , судом не досліджувались питання протиправності дій або бездіяльності, належного чи неналежного виконання ним посадових обов`язків, наявності чи відсутності вини та умислу на спричинення збитків державному бюджету. Отже, суду необхідно в цій справі не лише встановити обсяг завданої шкоди, а й надати оцінку правомірності дій відповідача під час виконання ним посадових обов`язків, зокрема, під час видачі наказу про звільнення. Це стосується й інших винних у спричиненні збитків державних службовців, які приймали участь у процедурі звільнення. Вбачається, що у рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів ст. 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. За таких обставин, на підставі ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 шкоди, заподіяної внаслідок незаконного звільнення працівника.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України.

За змістом ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

У статті 46 КАС України передбачено, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом.

Тобто, суб`єкт владних повноважень може звертатися до суду з адміністративним позовом до громадян України, іноземців чи осіб без громадянства, їх об`єднань, юридичних осіб, які не є суб`єктами владних повноважень, виключно для превентивного судового контролю своєї ж діяльності та у випадках, визначених законом.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства справа з огляду лише на її суб`єктний склад.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Позов Державною службою України з безпеки на транспорті заявлений у зв`язку з тим, що на підставі постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року працівнику відшкодовано середній заробіток за час вимушеного прогулу, у зв`язку із його незаконним звільненням.

Право на стягнення шкоди, завданої незаконним звільненням працівника із займаної посади закріплено у статті 134 та статті 237 КЗпП України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п. 8 ст. 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Отже, чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 200/22363/16-а (касаційне провадження № 11-720апп18) викладений правовий висновок про те, що відшкодування шкоди у порядку регресу відбувається в порядку, передбаченому цивільним законодавством України, тобто за правилами цивільного судочинства, що унеможливлює звернення з таким позовом до адміністративного суду.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином, правовідносини між сторонами у справі не стосуються безпосередньо прийняття, проходження чи звільнення з публічної служби, не спрямовані на захист прав свобод та інтересів особи від порушень із боку суб`єкта владних повноважень й не стосуються оскарження дій останнього.

У цій справі не підлягає доведенню оцінка правомірності дій відповідача, тобто не підлягає вирішенню питання щодо правомірності його дій щодо звільнення працівника із публічної служби. Незаконність звільнення працівника встановлена постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2022 року, у зв`язку з чим, предметом розгляду у цій справі є лише відшкодування шкоди у порядку регресу, тобто вирішення приватно-правових відносин.

З огляду на зазначене, за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір є приватно-правовим і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що майнової шкоди завдано позивачеві - суб`єкту владних повноважень під час проходження відповідачем служби, не змінює правової природи спірних відносин і не перетворює цей спір на публічно-правовий.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 658/28/21.

Вбачається, що справа за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення коштів підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому провадження закриттю не підлягає.

З огляду на наведене, у задоволенні клопотання представника відповідача слід відмовити.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , подане його представником, про закриття провадження в справі за позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: