н/п 2/490/834/2023 Справа № 490/1188/22
Центральний районний суд м. Миколаєва
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2023 року місто Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Гуденко О.А., за участі секретаря судового засідання Позднякова Є.В.,

за участі позивача, його представника адвоката Брюханової Т.О., представника відповідача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 , спеціаліста ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про повернення дитини батькові на виховання та утримання,

встановив:

16 лютого 2022 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виховання та утримання.

В обгрунтування позову посилається на те, що він та третя особа ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_7 . Дитині рішенням виконкому ММР від 27.01.2017 року надано стататус дитини, позбавленої батьківського піклування, спочатку він перебував у миколаївському обласному будинку дитини, на теперішній час його влаштовано у прийомну сім`ю.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04.11.2021 року відмовлено у задоволенні позову до нього та ОСОБА_2 про позбавлення їх батьківських прав відносно сина.

За весь час перебування сина в будинку дитини він регулярно його відвідував, приносив іграшки та солодощі, вчиняв активні дії з метою забрати сина на виховання. Лише іноді його хвороби, а в подальшому введення в країні карантинних заходів щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби перешкодшали частішому відвідуванню сина. З моменту влаштування сина в прийомну сім`ю він взагалі втратив змогу бачитися з сином.

Він проживає в квартирі разом зі своїм батьком, в квартирі створені умови длля проживання дитини, є окрема кімната. Він є інвалідом 3-ї групи, отримує пенсію, також здійснює догляд за цивільною дружиною ОСОБА_2 та її батьком ОСОБА_8 , які є інвалідами 2-ї групи з дитинства , також отримує допомогу по догляду.

Він регулярно сплачує аліменти ан утримання сина, має позитивні характеристики.

Його поведінка відносно сина була не нехтуванням своїми батьківськими обов`язками , а збіг життєвих обставин , що склаися навколо нього та цивільної дружини ОСОБА_2 , якими є стан їх здоров`я, інвалідність, юридична необізнаність, невелика матеріальна забезпеченість , адже засобами до існування є лише пенсійні виплати, відсутність належного супроводу соціальних служб.

Він неодноразово звертався до начальника Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради з приводу повернення дитини, але отримувавв відповідід, що слід звертатися до суду.

Посилаючись на положення ст. 163,170 СК України, практику ЄСПЛ, положення Конвенції ООН про права дитини просив про повернення дитини батькові, що відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.

Вказана справа перебувала в провадженні судді Центрального районного суду м.Миколаєва Саламатіна О.В. з 21.02.2022 року.

Згідно Розпорядження в.о. керівника апарату суду від 07.06.2022 року № 641 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи" в зв`язку з увільненням від виконання обов`язків судді ОСОБА_9 , на час мобілізації - справу передано на повторний розподіл справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2022 року дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А. та передано останній в зв`язку з особливостями роботи суду у воєнний час - 29 червня 2022 року.

Ухвалою суду від 04.07.2022 року прийнято до свого провадження справу та призначено підготовче засідання про справі. Зобов`язано орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради в строк до 22 липня 2022 року скласти висновок щодо доцільності повернення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батькові ОСОБА_5 , проживаючого в АДРЕСА_1 .

17 січня 2023 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування від 11.01.2023 рку.

Протокольною ухвалою суду від 27.01.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 14.02.2022 року ОСОБА_3 , до прийомної сім`ї якого влаштовано ОСОБА_6 , залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат БрюхановаТ.О. вимоги позову підтримали, просили про його задоволення. ОСОБА_5 суду пояснив, що відповідач вже давно перешкоджає йому у поверненні сина, від нього приховують його місцезнаходження, позбавляючи можливості з ним спілкуватися. До цього, він регулярно, раз на місяць відвідував дитину в дитячому будинку, приносив йому солодощі та іграшки, у нього були теплі стосунки з сином. Він є рідним батьком, тому син повинен виховуватися в його родині, а не в дитячому будинку чи у чцжих дітей. Підозрює, що працівники служби у справах дітей «продали» його дитину, адже йому відомо, що держава платитить опікунам великі гроші. Він дуже сумує за сином, в нього є необхідні умови для проживання та утримання сина і чотирікімнатна квартира , де він мешкає з батьком, і у матері дитини є трикімнатна квартира, зараз їх родина є ВПО та проживають на дачі в с.Кир`яківка Миколаївського району, де безпечно та є всі умови для проживання. Також його рідний брат проживає та працює в Італії і зве його до себе, проте він повинен спочатку забрати сина, а потім він з дитиною та його матір`ю ОСОБА_10 поїдуть рятуватися до Італії. Там безпечно, ОСОБА_11 піде в школу, грошима та житлом їм буде допомагати брат, можливо він знайде роботу, також він накопичив вже 30 000 доларів США, і цих грошей їм вистачить. Він знає як готувати їсти, тож зможе доглядати за дитиною, адже він і так весь цей час доглядав за двома інвалідами цивільною дружиною ОСОБА_10 та її батьком ОСОБА_12 , тож вміє робити всі побутові справи. Про вподобання та стан здоров`я дитини ат його потреби йому нічого не відомо, за йього поясненнями тому що йому про це працівники дитячого будинку і не повідомляли.

Третя особа ОСОБА_2 позов підтримала, просила його задовольнити. Сказала, що вона рідна мати дитини і не розуміє, чому чужі люди мають його виховувати , а не вони. Вона любить і сумує за ОСОБА_7 . Вона вміє готувати та прати, знає,що зможе зробити для дитини все необхідне, а саме нагодувати , напоїти, вдягнути та попрати його речі. Буде його виховувати розмовами, а не так, як виховували її в дитинстві- фізичними покараннями, буде водити його до школи, бо розуміє, що дитині потрібно вчитися. Розуміє, що в неї є психічна хвороба і вона не може самостійно піклуватися про дитину, але є його рідний батько- позивач у справі та її доглядальник, його батько- рідний дідусь дитини, а також в них є багато родичів, тіток, племінників, які якщо що то допоможуть. Просить повернути їй дитину, бо це її єдиний син, більше дітей в неї не буде, а потрібно , щоб хтось на старості доглядав і за ними, щоб було кому «подати склянку води».

Представник відповідача заперечила проти позову, просила відмовити у його задоволенні, оскільки батько ще не готовий виховувати дитину, яка має деякі особливі потреби. Вони до початку війни декілька разів спілкувалися з батьком, він дійсно приходив до них до психолога, проте у нього дуже сповільнений темп сприйняття інформації та її усвідомлення, тому ці бесіди не дали бажаного результату, ОСОБА_5 має низький батьківський потенціал. Наразі дитина влаштована у прийомну сім`ю , де перебуває в безпечних умовах та прийомний батько має можливість вирішити проблеми дитини зі здоров`ям та займатися його розвитком.

Третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 проти позову заперечив. Суду пояснив, що познайомився з іоанном в будинку дитини, з хлопчиком одразу налагодився контакт та йому дозволили стати його батьком-вихователем. Він опікується дітьми-сиротами вже багато років, опікувася вихованцями інтернатів, потім йому всеж таки дозволили як одинокому батьку брати дітей , позбавлених батьківського виховання, на виховання. Це вже його третя дитина, старший син, якого він зміг врятувати від інвалідності, зараз живе в києві, йому вже 24 роки, в них існують батьківські стосунки. Середній син ОСОБА_13 , якому наразі 16 років, живе з ним, це дитина з особливими потребами, він багато займався з ним, займався його лікуванням та соціалізацією, і зараз він навчається в звичайній школі, опановує комп`ютерну техніку. Іоан, якого вони в родині називають ОСОБА_14 , дуже талановитий хлопчик, він помічає в нього хороші музичні здібності, і як тільки скінчиться війна, він планує разом з ОСОБА_15 вирішити, в яку спортивну , музичну ці танцювальну секцію він буде ходити. Ваня має великий розумовий потенціал, дуже швидко опанував і компьютер, і смартфон, і планшет, вивчив абетку та навчився рахувати. Вони завжди разом вирішують, що будуть готувати їсти, кожного дня гулять по декілька годин (якщо це безпечно ), займаються на спортивному майданчику. Він вже дізнався, як треба лікувати ОСОБА_16 від хвороби серця, займається з логопедом та психологом. Він впевнений, що він може дати цій дитині все необхідне, забезпечити і її лікування, і розвиток здібностей, виховати хлопця освіченою людиною, він має для цього всі можливості та досвід. Також зауважив, що ніколи не перешкоджав спілкуванню сина з рідними батьками, не переховувався, і на теперішній час не проти такого спілкування.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . Позивач визнав своє батьківство відносно сина ОСОБА_17 відповідно до ст. 126 СК України 09.03.2017 року.

ОСОБА_5 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , є співвласником вказаної чотирьохкімнатної квартири, проживає разом з батьком ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 17.08.2022, спеціалістом сектору опіки та піклування ССД адміністрації Інгульського району було обстежено житлово - побутові умови проживання ОСОБА_5 за вказаною адресоюта встановленонаявність умов для проживання дитини та окрема дитяча кімната. ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 .

На час розгляду справи проживає с.Кри`яківка Миколаївського району Миколаївської області разом з ОСОБА_2 , де взятий на облік як внутрішньо-переміщена особа.

Позивач є інвалідом 3-ї групи (по зору) за загальним захворюванням з грудня 2018 року.

Висновком лікарсько - консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 22.05.2020 № 7 затверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну недієздатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Висновок дійсний протягом одного року.

Відповідно до листа Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради від 20.02.2020 за вих. № 177-03-04, за час перебування ОСОБА_7 в будинку дитини( з 14.02.2017 року), батько його відвідував: протягом 2017 року - 3 рази; протягом 2018 року - 5 разів; протягом 2019 року - 12 разів; протягом 2020 року - 2 рази. Періодично з ОСОБА_5 , до закладу приходила мати дитини ОСОБА_19 та дідусі ОСОБА_18 та ОСОБА_8 . Батько іноді приносив сину солодощі та іграшки.

Згідно характеристик на дитину хлопчик активний, достатньо самостійний, нормально розвинене мовлення та пізнавальна та ігрова діяльність.

Згідно висновку про стан здоров`я ОСОБА_6 від 18.02.2020 року, хлопчик має ураження головного мозку неуточненої етіології, потребує медикаментозного корегування за віком.

Згідно висновку про стан здоров`я ОСОБА_6 від 28.10.2022 року, хлопчик має затримку психо-моторного розвитку та тяжкі порушення мовлення, дальнозоркість та дефект аортопульмональної перегородки (порок серця). У зв`язку з чим, а також згідно висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 23.06.2021 року , дитина потребує постійного медичного спостереження відповідними фахівцями, проведення регулярних медичних оглядів, комплексних психолого-педагогічних та корекційно-розвиткових заходів.

Рішенням виконкому ММР від 27.01.2017 та від 09 червня 2017 року дитині було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування тта влаштовано малолітнього до Миколаївського обласного будинку дитини на повне державне забезпечення, де він перебував з 14.02.2017 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2017, відібрано малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у батька ОСОБА_5 , без позбавлення батьківських прав. Стягнуто з ОСОБА_5 , на користь органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітків (доходів), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.03.2017 р. та до закінчення часу його перебування в державному закладі.

Як вбачається з вказаного рішення суду, яке набуло законної сили, ОСОБА_5 не створив належних умов для виховання та догляду за сином, , він за місцем мешкання негативно характеризується, зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння поводиться агресивно, притягався до адміністративної відповідальності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2018 , справа № 489/3450/18, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 10.04.2019 року, відмовлено у задоволенні позову органу опіки та піклування Миколаївської міської ради до ОСОБА_5 про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Як вбачається з вказаного рішення суду, яке набуло законної сили, судом не встановлено, що ОСОБА_5 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, відсутні докази винної поведінки батька щодо умисного злісного ухилення від виконання баткьівських обов`язків.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2021 року , справа 3 489/3413/20 позоворгану опіки та піклування Миколаївської міської ради до ОСОБА_5 ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав- задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_5 та ОСОБА_2 щодо їх малолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь виконавчого комітету Миколаївської міської ради, починаючи з 27 липня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі не вжили активних дій для того, щоб звернутися до суду з заявою про повернення дитини.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 04.11.2021 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2021 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення.

В задоволенні позову Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про позбавлення їх батьківських прав стосовно сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі частки всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та накладання заборони на відчуження 1/частки квартири по АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 відмовлено.

Мати дитини ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи з дитинства. За висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я від 22 травня 2020 року має високий ступень втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування. Отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника та державну соціальну допомогу як особа з інвалідністю.

Остання проживає у трикімнатній квартирі по пров. Прорізному з батьком, який має інвалідність 2 групи з дитинства та потребує стороннього догляду.

Батько дитини позивач ОСОБА_5 є інвалідом 3 групи по зору, перебуває на психіатричному обліку в групі консультативного нагляду з 2011 року з діагнозом «органічний розлад особистості» на теперішній час стан ремісії. З 1988 року перебував на обліку у нарколога з діагнозом « розлади психічної поведінки внаслідок вживання канабіноїдів та алкоголю.Синдром залежності», на теперішній час на обліку не перебуває.

За останні роки негативно за місцем проживання не характеризується, у зловживання алкогольними та наркотичними напоями помічений не був, компроментуючими матеріалами відносно позиваач органи поліції не володіють.

Відповідно до інформації Управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради позивач перебуває на обліку та отримує допомогу по догляду за особою з інвалідністю ОСОБА_2 .

Негативних характеристик відносно позивача матеріали справи не містять.

Згідно з Актом психологічного дослідження № 5-19 від 22 жовтня 2019 року, складеним психологом центру "Жемчужинка", між ОСОБА_20 та його сином ОСОБА_7 існує позитивний контакт.

Рішенням виконкому ММР № 1311 від 22.12.2021 року «про влаштування до прийомної сім`ї на спільне проживання та виховання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 », влаштовано дитину з 28.12.2021 року до прийомної сім`ї ОСОБА_3 на спільне проживання та виховання. На ОСОБА_3 , покладено персональну відповідальність за життя , здоров`я, фізичний та психічний стан дитини. Прийомний батькос створив відповідні умови для проживання і виховання дитини, належним чином виконує свої обов`язки

ОСОБА_3 має вищу педагогічну освіту, з 2001 року опікувався дітьми , що опинилися в складних життєвих обставинах, був наставником вихованців дитчих будинків та інтернатів. Пройшов відповідне навчання та отримав право стати батьком-вихователем в 2013 році. Має численні подяки від державних та соціальних організацій, втому числі адімінстрації президента за дії заоади найкращих інтересів дітей.

Як вбачається з його письмових поясненень, має досвід виховання та оздоровлення дітей з особливими потребами та дітьми, позбавленими батьківського піклування. Матеріально забезепечений, має нерухомість в Миколаєві, Києві, Очакові. Тісно співпрацює з фахівцями Сулужби у справах дітей, різноманітними соціальними та благодійними організаціями.Для себе прийняв рішення, що Іоанн стане його останньою прийомною дитиною , для якої він зробить усе можливе для розвитку його потенційних інтелектуальних та творчих здібностей. Досить докладно описав поведінку хлопчика, його вподобання та вміння, його досягнення за час проживання з ним, описав свої заняття з нми та плани на майбутнє.

Так позивач , користуючись правами наданими статтею 19 СК України, звертався до органу опіки та піклування з заявою від 12 вересня 2019 року про те, що він має намір повернути дитину з Миколаївського обласного будинку дитини Миколаївської обласної ради у сім`ю і просив обстежити умови проживання та надати акт обстеження його умов проживання за адресою по АДРЕСА_3 . Вказану заяву із додатками позивач відправив Начальнику Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР цінним листом з описом вкладення.

07 жовтня 2020 року позивач звертався до Начальника Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР з заявою надати висновок про доцільність повернення дитини ОСОБА_6 у сім`ю батька, який проживає разом із своїм батьком - дідусем ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до заяви від 29.10.2019, позивач звертався до Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР з заявою про те, що він має намір повернути дитину у сім`ю і просив обстежити умови проживання та надати акт обстеження умов його проживання. Позивач стверджує, що не отримував відповіді від Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР на свої заяви.

Також позивач з січня 2022 року звертався до міського голови, в партію «Слуга народу» та Офісу Президента з заявами про повернення дитини, оскільки він не позбавлений батьківських прав.

Крім того Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COV1D-19 на усій території України з 12 березня 2020 року до 31.12.2022 року встановлено карантин.

Карантинні заходи в державі стали перешкодою у частішому відвідуванні дитини, а також у реалізації ними заходів, направлених на повернення сина в сім`ю батька.

Також, як зазначає позивач, він здійснює догляд за ОСОБА_2 , а також він оформлений Департаментом праці та соціального захисту ММР як особа, що доглядає та здійснюю догляд за дружиною ОСОБА_2 , інвалідом 2 групи з дитинства, та отримує від управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району Департаменту праці та соціального захисту ММР щомісячно допомогу.

Між ним та дитиною існує позитивний контакт, що підтверджено висновком психологічного обстеження № 5-19 від 22 жовтня 2019 року.

Згідно з листом Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вих. № 33 721 від 18.02.2020, заборгованість позивача зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , станом на 18.02.2020 становить 19 832,88 грн.

Проте, вже як вбачається з висновку від 11.01.2023 року заборгованість позивача по сплаті аліментів на утримання сина станом на 01 серпня 2022 року становить вже 1713,75 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплачує останнім часом аліменти на утримання дитини в середньому по 1000 грн на місяць, аліменти сплачував нерегулярно, на час розгляду справи заборгованості не має.

Відповідно до Висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11.01.2023 року, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за недоцільне повернення ОСОБА_5 малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 оскільки така передача буде суперечити інтересам дитини. За весь переіод перебування хлопчика на обліку йго батько свіломо нехтував своїми обов`язками , активні дії щодо Іоанна проявляв лише тоді, коли орган опіки та піклування подавав позови відносно нього про позбавлення батьківських прав. З ОСОБА_5 на базі Центру тричі були проведені психологічні консультації , спрямовані на визначення рівня батьківського потенціалу.Під час консультації з`ясовано, що він потребував остійного повторення матеріалу , має не швидкий темп засвоєння інформації.

Служба у справах дітей адімінстрації Інгульського району ММР так і не змогла з`ясувати постійне місце проживання ОСОБА_5 ..Під час неодноразових обстежень кв. АДРЕСА_4 в житлі перебував лише дідусь ОСОБА_18 , самого ОСОБА_21 ніколи не було, були відсутні його власні речі . В житло, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , в якому постійно проживають батьки хлопчика, спеціалісти служби так і не змогли попасти, двері їм не відчиняли.

Віповідно до відомостей від 08.07.2022,12.08.2022 року, наданих КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» МОР, ОСОБА_5 перебуває на обліках у психіатра з 28.03.2011 року, у нарколога з 16.11.1988 року, має синдром залежності внаслідок вживання канабіоідів та алкоголю.

Внаслідок такого життя батьків , малолітній ОСОБА_22 має ряд захворювань. Відповідно до довідки КНП «Очаківський ЦПМСД» , хлопчику поставлені наступні діагнози: тяжкі порушення мовлення, затримка психомоторного розвитку, дефект аортопульмональної перегородки, гіперметропія. У зв`язку з цим дитина потребує постійного медичного спостереження відповідними фахівцями , комплексних психолого-педагогічних та корекційни-розвиткових заходів.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч. 1 ст. 155 та п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення їх судом батьківських прав.

З матеріалів справи вбачається, що дитина з 2017 року перебуває в Миколаївському обласному будинку дитини, а виконання відповідачами батьківських обов`язків обмежується лише його відвідуванням у закладі.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року

(заява N 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі "М. С. проти України" у рішенні від 11 липня 2017 року, заява N 2091/13, та у рішенні "Мамчур проти України", N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазаначено у Постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 400/936/18 (провадження № 61-9444св19), під час розгляду спорів про повернення батькам дитини, яка була відібрана від них без позбавлення їх батьківських прав, судам необхідно перевіряти всі обставини, що можуть бути перешкодою для повернення такої дитини батькам. Наявність відповідних перешкод є підставою для відмови в задоволенні позову про повернення батькам / одному з батьків дитини . У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей. Верховний Суд зазначив, що дитина не може бути повернена одному з батьків, коли існує загроза їй або умови проживання з цим із батьків є небезпечними для її життя, здоров`я і морального виховання.

У постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 466/5767/18 (провадження № 61-20485св19) вказано, що «на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 484/920/18 (провадження № 61-6992св20) вказано, що «сім`я вважається природним середовищем для розвитку дитини; виховання в сім`ї відповідає найкращим інтересам дитини і тільки коли виявиться, що сім`я є особливо непридатною або неблагонадійною, зв`язки з нею можуть бути перервані. Розлучення дітей з батьками всупереч їх волі можливо тільки за умови, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При розгляді позовів батьків про передачу їм дитини іншими особами, від яких вони мають право вимагати її повернення, суд бере до уваги зокрема можливість батьків забезпечити належне виховання дитини, характер їхніх взаємовідносин з нею, прихильність дитини до осіб, у яких вона перебуває, й інші конкретні обставини справи. При цьому суд враховує, хто з зацікавлених осіб виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожної з осіб, особисті якості сторін, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані однієї з осіб сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У будь-якому випадку суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітньої дитини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2017, відібрано малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у батька ОСОБА_5 , без позбавлення батьківських прав. Стягнуто з ОСОБА_5 , на користь органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , в розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітків (доходів), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.03.2017 р. та до закінчення часу його перебування в державному закладі.

Як вбачається з рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2017, справа № 489/1646/17 , яким відібрано малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у батька ОСОБА_5 , підставами для ухвалення такого рішення стала неможливість матері дитини в силу свого психічного захворювання здійснювати догляд за дитиною , а батько ОСОБА_5 не створив належних умов для виховання та догляду за сином, він за місцем мешкання негативно характеризується, зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння поводиться агресивно, притягався до адміністративної відповідальності.

На теперішній час батько бажає повернути сина, але він не заперечує, що буде проживати разом з ним та хворою матір`ю дитини, яка не може здійснювати догляд за дитиною в силу психічного здоров`я, до того ж сама потребує стороннього постійного догляду, який позивач же і здійснює. При цьому ОСОБА_2 , хоча і сказала, що дуже любить свого сина і зробить для нього все можливе у побуті, проте наголосила на тому, що їй слід забрати сина, щоб булок кому доглядати її у похилому віці. Сам позивач також зазначав переважно про те, що він повинен виховувати сина самостійно просто тому, що він є рідним батьком.

При цьому всі пояснення позивача стосовно виховання та утримання дитини зводяться фактично лише до задоволення фізиологічних потреб дитини у їжі та одягу, а щодо виховання то відвідування школи. Про жодні методики розвитку, корекцію затримки розвитку, а також про медичне лікування у поясненнях позивача не простежувалося.

Натомість прийомний батько дитини ОСОБА_3 докладно розповідав і про потреби дитини, і про його характер,і звички, і вподобання, займається його навчанням і розвитком і без відвідування навчальних закладів, під час його розповіді про дитину чітко вбачається його прихильність до дитини і наявність між ними повного контакту та порозуміння.

При цьому , висновок виконкому ММР про недоцільність повернення малолітнього сина батькові від 11.01.2023 року, містить висновки відносно тих обставин, які були підставами для відібрання дитини у розумінні частини третьої статті 170 СК України а саме про відсутність активних та значущих дій з боку батька на створення умов для належного утримання та виховання, піклування про дитину, відсутність надання ним належних доказів того, що ним усунуті ті обставини, що стали підставою для відібрання у нього сина.

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав,поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171СК України).

Судом в присутності батьків дитини, її прийомного батька та спеціаліста- психолога була заслухана думка дитини.

Іоанн, коли зайшов до зали судового засідання та побачив рідних батьків дитина заплющила очі, сжала кулаки та заклякла на місці. Він погодився сісти спиною до столу, де сидів позивач та ОСОБА_2 , відмовився голосно говорити. Він відповідав на питання про героїв мультфільмів , про іграшки, проте на питання, наближені до біологічних батьків не відповідав взагалі, опускаючи очі. Потім, коли психолог запропонувала йому помалювати , він погодився і, сидячи так, щоб не бачити батьків, намалював будиночок, в який він буде пускати лише психолога ОСОБА_23 та тата Гену. Після чого він пошепки попросив завести його додому до тата Гени, дав йому руку та притулився до нього, попросив « не віддавати його татові Серьожі». Коли виходив з зали і знову побачив батьків, які сиділи біля виходу із зали і повз яких йому треба було пройти, то знову завмер і боявся дивитися у їх бік.

Як пояснила його поведінку спеціаліст-психолог, то коли дитина заплющує очі, коли щось або когось бачить це свідчить про те, що дитина відчуває небезпеку і не бажає, що цей об`єкт чи суб`єкт перебував біля неї. В силу 6-річного віку дійсно не можна вважати будь-яку думку дитини виваженою та усвідомленою, проте на теперішній час ОСОБА_7 відчуває себе у безпеці саме з татом Геною і бажає повернутися до нього, у них дійсно довірливі стосунки, піти жити до тата ОСОБА_24 , усвідомлено чи ні, - але він точно не бажаєі боїться цього.

При цьому психолог зауважила, що ОСОБА_7 , поки чекав початку судового засідання, самостійно дав руку та пішов гуляти з іншим секретарем судового засідання, якого він вперше бачив, коридорами приміщення суду, поки готувалася зала судових засідань.Під час оголошення судом кількахвилинної перерви після заслуховування ОСОБА_7 , батьки намагалися в коридорі суду поговорити та попрощатися з хлопчиком, проте той знову закляк та тулився до прийомного батька. Але при цьому, коли хлопчика відвели в інший кінець коридору, то ОСОБА_7 не боявся зайти до загального кабінету секретарів та помічників, з задоволенням брав яскраве канцелярське приладдя та посміхався працівникам суду. Таке свідчить, що дитина не була налякана самим фактом відвідування приміщення суду та не соромиться сторонніх людей.

За такого, суд вважає за можливе врахувати думку самої дитини, який на теперішній час бажає залишитися проживати в родині прийомного батька. Пояснення позивача та третьої особи ОСОБА_2 в основному стосуються намірів на майбутнє та власних прав і потреб у поновленні батьківських прав, а не потреб самого ОСОБА_7 . Тому ним не було надано доказів, які б підтвердили його зацікавленість в утриманні та вихованні дитини.При цьому пояснення прийомного батька ОСОБА_3 зводилися як раз до задволення потреб дитини , його лікування та розвитку, та вазагалі не стосувалися потреб та інтересів самого батька.

Крім того, суд також враховує, щоІоанн має стійкий емоційний зв`язок із його прийомний батьком ОСОБА_3 , який створив необхідні умови не тільки для його утримання, але і для всебічного розвитку та навчання. Апередача дитини із прийомної сім`ї , де він вже звик та йому там комфортно, батьку, якого він і до цього бачив раз на місяць ( до того ж незрозуміло, чому сам позивач вважав, що раз на місяць це достатньо для відвідування та спілкування з сином) і який приходив і лише приносив солодощі та іграшки ( чому б раділа будь-яка дитина його віку, незалежно від того, хто ці подарунки дарує- рідний батько чи просто доросла людина) може мати негативний вплив на психологічний та емоційний стан хлопчика.

Також, суд враховує, що позивач має намір одразу відвезти хлопчика за кордон до Італії, де взагалі невідомо, як і де він буде проживати, за який кошт буде утримувати дитину адже жодних доказів, що у нього є кошти та буде належне місце проживання суду не надав. При цьому, у соціальних служб не буде можливості взагалі проконтролювати , яким чином позивач виконує свої батьківські обов`язки та вчасно надати їм допомогу.

Як зазначено у Постанові ВС від 08 червня 2022 року, справа № 755/15903/20 (провадження № 61-19707св21), дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції). Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що психічний та емоційний стан позивача та ОСОБА_2 ,, з якою він постійно проживає та має намір і надалі проживати, є стабільним та не схильним до впливу зовнішніх чинників. Оскільки на підставі статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, а найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, отже, впевненості у можливостях ОСОБА_5 забезпечити найкращі інтереси сина станом на момент розгляду справи немає.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку , що на теперішній час відсутні підстави для повернення дитини ОСОБА_5 врахувавши найкращі інтереси дитини, умови воєнного стану, неспроможність батька забезпечити сину, який має певні особливі потреби, належне піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.Також , враховуючи думку самої дитини, незрозумілі наслідки вивезення хлопчика невідомо куди за межі України , де неможливо буде здійснювати контроль за виконанням батьком його батьківських обов`язків , суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "RuizTorijav. Spain" від 09 грудня 1994 року, серія А, N 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Suominenv. Finland" від 01 липня 2003 року N 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 273, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В АЛ И В:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради як органу опіки та піклування, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, про повернення дитини батькові на виховання та утримання - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2023 року

Суддя О.А. Гуденко