Справа № 466/4814/23
Провадження № 2/466/1548/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Свиті А.І.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Левик С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третіх осіб: Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_4 про визнання батьківства,

в с т а н о в и в:

10 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, з участю третіх осіб: Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), у судовому засіданні, яке відбулося 25 травня 2023 було залучено до розгляду даної справи третю особу - ОСОБА_4 , у якій просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_1 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та виключити попередній запис про батька дитини, який зроблено власноручно матір`ю та внести відомості до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зазначивши батьком дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він ОСОБА_1 є біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також зазначає, що з ОСОБА_6 вони проживали у незареєстрованому шлюбі однією сім`єю з 2020 року та до кінця лютого 2022 року. Записи про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Вказує, що його цивільна дружина реєструвала народження дитини у його відсутності, тому у графі батько дитини запис було вчинено з її слів, проте при хрещенні його сина у свідоцтві про хрещення батько дитини записано його. Зазначає, що від початку війни їх стосунки розладилися, цивільна дружина виїжджала до Польщі, та після повернення проживала з сином у її батьків, за адресою: АДРЕСА_1 , де його син і є зареєстрований. В подальшому вони остаточно розійшлися, проте він не забував про сина та допомагав їм чим міг. В подальшому орган опіки та піклування відібрали його сина у матері, оскільки вона залишила дитину на дідуся, син плакав та сусіди викликали працівників поліції. Зазначає, що цивільна дружина вживала всіх заходів для повернення її сина, проте перебувала у згубній компанії, внаслідок чого дитину їй не повертали, а він не звертався до суду із заявою про визнання батьківства, оскільки боявся за психологічний стан цивільної дружини. Після смерті цивільної дружини, його син потребує батьківської опіки, тому змушений звернутися до суду з даним позовом з метою забрати сина з будинку дитини.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд задовольнити позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнав у повному обсязі, посилаючись на висновок судового експерта Колосовського В.Р. від 30.10.2023 №СЕ-19/114-23/17033-БД.

У судовому засіданні представник третьої особи Левик С.А. у задоволенні даного позову просила відмовити, зазначила, що Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради у даній справі є неналежним відповідачем, яким має бути установа у якій перебуває дитина, також просила застосувати пропущений позивачем строк позовної давності звернення до суду з даним позовом.

У судове засідання представник третьої особи - Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про місце, дату та час судового засідання.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як видно з позовної заяви, з 2020 року та до кінця лютого 2022 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 перебували у цивільному (незареєстрованому) шлюбі, жодних заперечень іншими учасниками справи про спростування даного факту не заявлено.

Від даних відносин у ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син - ОСОБА_5 .

Записи про батька ОСОБА_5 у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Відповідно до ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 , батьками якого зазначено, батько - ОСОБА_9 , мати - ОСОБА_6 . Вказане свідоцтво видане Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що складено відповідний актовий запис №319.

В подальшому, як встановлено судом ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з кінця лютого 2022 року проживали окремо, ОСОБА_6 із дитиною ОСОБА_5 у зв`язку із війною виїжджала до Республіки Польща, та після повернення проживала із дитиною у своїх батьків за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечувалося іншими учасниками справи.

В подальшому, за різних об`єктивних обставин - дитину ОСОБА_5 забрали у її матері ОСОБА_6 та влаштували його у КНП ЛОР «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Любисток».

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З метою забрати дитину ОСОБА_5 з КНП ЛОР «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Любисток», ОСОБА_1 і звернувся до суду з позовом про визнання його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вважає себе батьком дитини, який спільно без реєстрації шлюбу проживав з його матір`ю, піклувався про малолітнього сина, хрестив його, що стверджується свідоцтвом таїнств хрещення і миропомазання, виданого УГКЦ «Парафія Св. Василія Великого», де він був зазначений як батько ОСОБА_5 .

Частиною 1 ст.126 Сімейного кодексу України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Згідно ч.3 ст.128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Ухвалою від 25 травня 2023 судом задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 про призначення судово-генетичної експертизи у даній цивільній справі, тапризначено судово-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено запитання:

- чи являється ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати дитини ОСОБА_6 ? Проведення вказаної експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС у Львівській області.

Відповідно до Висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/114-23/17033-БД від 30.10.2023, складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Колосовським В.Р., ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 може бути біологічним батьком дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ймовірністю 99,9999 %.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Щодо покликання адвоката Левик С.А., яка представляє інтереси третьої особи ОСОБА_4 , яка є бабусею малолітного ОСОБА_5 по маминій лінії на пропуск позивачем строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до ЦК України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому, як вбачається з ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на положення статті 128 СК України, яка передбачає можливість визнання батьківства щодо дитини за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України (спільна заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою).

Згідно з частиною першою статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

У частині другій цієї статті закріплено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

На підставі викладених норм сімейного права можна зробити наступні висновки.

Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України.

Крім того, законодавець у частині другій статті 20 СК України передбачив субсидіарне застосування положень ЦК України, які стосуються позовної давності, до сімейних відносин у випадках, передбачених частиною першої статті 20 СК України.

Тому у випадках передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 СК України мають застосовуватися правові приписи, закріплені в частині третій статті 267 ЦК України.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-617цс17.

Таким чином, вимога про визнання батьківства в порядку статті 128 СК України строк позовної давності не застосовується.

Щодо покликання адвоката Левик С.А., яка представляє інтереси третьої особи ОСОБА_4 про те, що Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради є неналежним відповідачем, та яким має бути КНП ЛОР «Львівський обласний спеціалізований будинок дитини «Любисток», у якому перебуває дитина, то суд приходить до наступного висновку.

Так, частиною 1 статті 42 ЦПК України встановлено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У відповідності до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивачі відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

При цьому, статтею 46 ЦПК України встановлено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах,сільських,селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно п.п. 4 п. «б» ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, в тому числі вирішення у встановленому законодавством порядку питань опіки і піклування.

Пунктами 1.3., 1.4. Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.99 N 34/166/131/88, передбачено, що органами, які приймають рішення щодо опіки і піклування, є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі комітети міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад.

Відповідно до положень п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зверненні до суду особи, на утриманні якої перебуває дитина і яка не є опікуном (піклувальником), або чоловіка, котрий не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, яка (матір) померла чи оголошена померлою, визнана недієздатною, безвісно відсутньою, позбавлена батьківських прав або не проживає з дитиною не менше шести місяців і не виявляє про неї материнської турботи й піклування, для захисту інтересів дитини до участі у справі необхідно залучити орган опіки та піклування.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що належним відповідачем по даній справі - Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради.

З огляду на вищезазначене, беручи до уваги те, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 99,9999%, зважаючи на визнання позову відповідачем у даній справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства підлягають задоволенню.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2, з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Відповідно до п. 2.16.4 Розділу ІІ Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Визнання ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є підставою для внесення відповідних змін до актового запису №319 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зробленого 11.11.2021 року Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), а саме: виключити попередній запис про батька дитини та внести відомості до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зазначивши батьком дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.

Таким чином, у зв`язку із вищенаведеним, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про підставність заявлених позовних вимог позивача та задоволенню таких.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141, 259,263,264,265,280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 до Органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, місцезнаходження: м. Львів, вул. Липинського, 11, з участю третіх осіб: Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів), місцезнаходження: м. Львів, вул. Котлярська, 6, ОСОБА_4 про визнання батьківства - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виключити попередній запис про батька дитини, який зроблено власноручно матір`ю та внести відомості до актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зазначивши батьком дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 01.12.2023 року.

Суддя Р. Б. Єзерський