Справа № 143/934/23
Провадження № 22-ц/801/2319/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 рокуСправа № 143/934/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Берегового О.Ю., Панасюка О.С.,

розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу Погребищенської міської ради на ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2023 року, постановлену суддею Погребищенського районного суду Вінницької області Сич С.М.,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2023 року Погребищенська міська рада в інтересах малолітніх дітей звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Погребищенської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 09 жовтня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 та ч. 5 ст.177 ЦПК України, а саме не оплачена судовим збором.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою Погребищенська міська рада подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права при її постановленні. Просила скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви з підстав несплати судового збору. Вказує, що судом не враховано, що повивач звернувся виключно в інтересах та з метою захисту прав малолітніх дітей, що опинились в складних життєвих обставинах та потребують негайного втручання держави.

Відзиву від інших учасників справи не надходило.

Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам ухвала суду не відповідає.

Судом встановлено, що Погребищенська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Погребищенської міської ради, про позбавлення батьківських прав відносно двох малолітніх дітей.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції посилаючись на ухвалу Верховного Суду від 27.07.2021 в справі № 461/5125/20 свій висновок мотивував тим, що п.14 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» не поширюється на справи за позовом про позбавлення батьківських прав, так як звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав не вирішує питання прав та інтересів інших осіб, зокрема прав та обов`язків малолітньої дитини, а стосується лише прав та обов`язків відповідача як матері дитини, яких остання може бути позбавлена у разі ухвалення рішення про задоволення позову, а тому позивач, як орган опіки та піклування, не звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом.

Також суд вказав, що позивачем пред`явлено дві окремі позовні вимоги немайнового характеру про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно двох її дітей, тому необхідно сплатити судовий збір за подання двох позовних вимог немайнового характеру, або навести інші підстави для звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ч.3 ст. 185 ЦПК України.

Повертаючи позовну заяву, суд вказав, що позивачем у визначений судом строк не усунуті недоліки позовної заяви, зокрема не сплачено судовий збір.

Однак апеляційна інстанція не може погодитися з таким висновком суду. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із вимогою щодо позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей, оскільки вони позбавлені батьківського піклування. Водночас позивачем зазначено в позові, що відповідно до пункту 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Порядок сплати та розміри ставок збору встановлено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Дія чинної редакції пункту 14 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір" не обмежується певним колом осіб і поширюється на будь-яку особу (фізичну або юридичну), яка звертається до суду про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Зазначена норма закону визначає чітко, вичерпно, не містить жодних умов за наявності тих, які прописані в законі, та не може бути трактована на власний розсуд чи якимось чином розширена в понятті. В даній статі закону недвозначно визначені суб`єкти, з яких судовий збір не справляється та чітке коло осіб, в інтересах яких ці суб`єкти мають діяти для того, щоб не бути платниками судового збору.

Судом встановлено, що метою для звернення до суду з даним позовом є захист прав малолітніх дітей, передбачених нормами Сімейного Кодексу України, і обов`язок по реалізації гарантованих державою прав яких покладено на батьків дитини, які за твердженням позивача ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.

Однак судом першої інстанції вказані обставини не були враховані.

Вінницький апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що Погребищенська міська рада діє виключно в інтересах малолітніх дітей та з метою захисту їх прав.

Захист прав та інтересів дитини є одним із найважливіших завдань держави, адже ставлення до дітей, їхніх прав і свобод, повага до їхньої людської гідності як найточніше відображають рівень гуманності й цивілізованості суспільства. Діти є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний і фізичний розвиток, потребують спеціального постійного догляду і захисту. Необхідність захисту прав дитини виникає у будь-якому випадку, коли відбувається порушення її прав незалежно від того, чи усвідомлює це сам потерпілий (дитина). Під захистом прав дитини розуміється відновлення порушеного права, створення умов, які компенсують втрату прав, усунення перешкод на шляху здійснення права та інтересів.

Відтак, чи не найважливішу роль у можливості здійснення захисту прав дітей відіграє наявність в особи, яка представлятиме їхні інтереси, можливості отримання безперешкодного доступу до правосуддя.

За таких обставин, повертаючи позовну заяву Погребищенської міської ради з причин не сплати судового збору, суд першої інстанції не врахував наведені вище положення законодавства та залишив їх поза увагою з формальних міркувань.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав визнання неподаною та повернення позовної заяви, оскільки судовий збір не справляється за подання позовної заяви про захист прав малолітньою особи на підставі п.14 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавило позивачку права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, рішення «Мірагаль Ecкoлaнo та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року, рішення у справі «ТОВ «ФРІДА» проти України» (Заява № 24003/07)).

Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відтак оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною та прийнята у порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Погребищенської міської ради задовольнити.

Ухвалу Погребищенського районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2023 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 грудня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді: О.Ю. Береговий

О.С. Панасюк