Провадження № 2/639/2211/23 Справа № 639/5768/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Марченка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Василевської Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу № 639/5768/23

позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 )

відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (адреса місцезнаходження: вул. Єжи Гедройця, 5, м. Харків)

про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати наказ АТ "Українська залізниця" від 04.05.2022 року № 483/ос та Додаток 1 до нього в частині, що стосується аудитора внутрішнього ОСОБА_1 ;

- стягнути з АТ "Українська залізниця" на користь позивача належну суму заробітної плати та інших виплат відповідно до розділу 3 трудового договору № 638-2021 від 23.10.2021 року за період дії наказу від 04.05.2022 року № 483/ос та Додатку 1 до нього АТ "Українська залізниця" за період вимушеного простою ОСОБА_1 з 04.05.2022 по 20.10.2023 року в сумі 654 904, 71 з урахуванням обов`язкових податків та зборів.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона з 2005 року працює в Акціонерному товаристві "Українська залізниця". 23 жовтня 2021 року між нею та АТ «Українська залізниця» було укладено Трудовий договір № 638-2021, відповідно до якого позивач була прийнята на посаду аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Українська залізниця» та відповідно до п. 7.1 договору за погодженням сторін строк його дії договору встановлений з 25.10.2021 року по 24.10.2024 року включно.

24.02.2022 року вступив в силу Указ Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022. Наказом АТ «Українська залізниця» №Ц-42/6-В від 24.02.2022 року встановлений режим простою з 24.02.2022 року до відміни для працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця» відповідно до додатку 1, у якому зазначена «аудитор внутрішній ОСОБА_1 ». 24.03.2022 року наказом АТ «Українська залізниця» внесені зміни до додатку 1 наказу №Ц-42/6-В від 24.02.2022 «Про запровадження режиму простою» щодо періоду простою, який продовжено до 31.03.2022 року. 11.07.2022 року наказом АТ «Українська залізниця» унесені зміни до додатку 1 наказу №Ц-42/6-В від 24.02.2022 року «Про запровадження режиму простою» щодо періоду простою, який продовжено до 05.05.2022 року.

Наказом АТ «Українська залізниця» від 04.05.2022 року №483/ос у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію Російської Федерації проти України можливості повноцінно організовувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.01.2022 року № 64/2020 воєнного стану, керуючись ст. 13 ЗУ "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" та іншими нормами законодавчих актів було призупинено дію трудового договору між позивачем та АТ "Укрзалізниця" до припинення або скасування воєнного стану. У додатку 1 до наказу зазначена "аудитор внутрішній ОСОБА_1 ", дата призупинення дії договору - 06.05.2022 року. Позивач вважає призупинення трудового договору незаконним, оскільки не вбачалося абсолютної неможливості надання АТ "Укрзалізниця" позивачу роботи, також не було запропоновано переведення на іншу роботу за збереженням середньої заробітної плати. Також позивач зазначає, що відповідач повинен виплатити їй суму заробітної плати за період вимушеного прогулу з 04.05.2022 року по 20.10.2023 року в розмірі 654 904, 71 грн.

02.11.2023 року представником відповідача АТ "Українська залізниця" адвокатом Шаповаловою І.О. подано відзив на позовну заяву в якому вона просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до АТ "Українська залізниця" про визнання незаконним та скасування наказу та стягнення заробітної плати повністю.

В обгрунтування відзиву на позовну заяву представник відповідача зазначає, що через активні бойові дії на території України позивач була повідомлена про зупинення трудового договору у телефонному режимі. Також, на зазначену позивачем електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2 були направлені листки по заробітній платі (розрахунок заробітної плати) за травень та червень 2022 року. У зазначених розрахункових листках, зокрема у листку за червень 2022, у графі «Вид нарахування, найменування» вказано: «Призупинення дії трудового договору», а в графі «Сума» зазначено 0.00 грн.. Отже, з моменту отримання вказаних розрахункових листів, ОСОБА_1 була достеменно обізнана з тим, що її трудовий договір призупинений. Позивач достеменно знала про призупинення дії трудового договору щонайменше вже в травні 2022 року, а отже в розумінні статті 233 КЗпП України - знала про порушення її права як підставу для звернення до суду та відліку строку для такого звернення. Тримісячний строк для звернення до суду для позивача давно сплинув, а подання позовної заяви більше ніж через рік (у жовтні 2023 року) є порушенням строку та підставою для відмови у задоволенні позову.

Щодо законності наказу про зупинення дії трудового договору з ОСОБА_1 представник відповідача зазначає, що наказом (розпорядженням) № 2723/ос від 23.10.2021 року ОСОБА_1 була переведена на роботу з 25.10.2021 до 24.10 2024 включно за строковим трудовим договором у ув`язку з обставинами особистого характеру на посаду аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» за умовами трудового договору. Департамент внутрішнього аудиту та контролю надає аудиторські послуги згідно з затвердженими наглядовою радою (комітетом з аудиту) планами внутрішніх аудитів. Листом від 07.11.2022 вих. № АЦКС-07/59 повідомлено, що станом на дату видачі такого листа Плани внутрішніх аудитів на 2022 рік наглядовою радою не затверджувались. Разом з тим, 24 лютого 2022 року російська федерація здійснила повномасштабне збройне вторгнення на територію України. Обсяги господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України критично зменшилися, що підтверджується консолідованими фінансово-економічними показниками по АТ «Укрзалізниця» за 1 квартал 2022 року. У складних умовах збройної агресії основною метою діяльності АТ «Укрзалізниця» є забезпечення безперебійного перевізного процесу, а не вдосконалення діяльності та процесів Товариства. Всі сили та ресурси АТ «Укрзалізниця» в умовах війни спрямовані виключно на забезпечення життєдіяльності та обороноздатності країни. Аудит не належить до основної діяльності товариства. Приймаючи рішення про призупинення дії трудових договорів з працівниками Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця», зокрема і з позивачем, відповідач виходив з того, які категорії професій були необхідні для виконання перевізного процесу в період воєнного стану. Аудитор внутрішній Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» в перевізному процесі участі не бере. Також представник відповідача повідомляє, що 23.02.2023 року було прийнято рішення про ліквідацію структурного підрозділу Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця». На дотримання вимог статті 49-2 КЗпП України, відповідачем на адресу позивача було направлено попередження про наступне вивільнення, з яким ОСОБА_1 була ознайомлена 21.08.2023. Від пропозиції іншої роботи відповідно до доданого переліку вакантних посад, позивачка відмовилася. На повторні пропозиції щодо подальшого працевлаштування в АТ «Укрзалізниця» від 01.10.2023 та 18.10.2023, ОСОБА_1 також не погодилася. Натомість, 19.10.2023 позивачка звернулася до АТ «Укрзалізниця» з заявою про звільнення її з роботи за скороченням чисельності і штату працівників 23.10.2023 року. Наказом (розпорядженням) № 1966/ос від 19.10.2023 про припинення трудового договору, ОСОБА_1 23.10.2023 була звільнена з посади аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заробітної плати та інших виплат представник відповідача зазначає, що стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу можливе лише у разі поновлення на роботі у зв`язку з незаконним звільненням або незаконним переведенням на іншу роботу. Позивач, ОСОБА_1 починаючи з 24.02.2022 року перебувала в простої, який було скасовано у зв`зязку з необхідністю припинення трудового договору. Період часу з 06.05.2022 року не можна вважати вимушеним прогулом, оскільки якби з позивачем не було призупинено дію трудового договору, вона би все одно не працювала, а перебувала у простої і отримувала дві третини встановленого їй посадового окладу, а не середній заробіток. Тому в період з 06.05.2022 у ОСОБА_1 середньомісячний дохід не може перевищувати розміру 2/3 ставки. Враховуючи, що оклад (тарифна ставка) Позивача був встановлений у розмірі 24000,00 грн., 2/3 ставки складає 16000 грн.

10 листопада 2023 року ОСОБА_1 було подано відповідь на відзив, в якому вона просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування відповіді на відзив позивач зазначає, що за змістом ч. 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати бо є заробітною платою. Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. Також, позивач вказує, що категорично не згодна з твердженнями відповідача, що «позивач не мала можливості виконувати свої трудові обов`язки» оскільки вона проживає на відстані менш ніж 100 метрів від свого робочого місця в будинку Управлінні Південної залізниці, яке увесь час з 24.02.2022 працювало у штатному режимі. Крім того, мала можливість працювати дистанційно, що багато разів здійснювала раніше. І це тім більш справедливо щодо часу після 15.09.2022, коли територія міста Харкова перестала відноситися до території активних бойових дій. Що стосується її заяви від 19.10.2023 року про звільнення з роботи, позивач зазначає, що була звільнена, як працівник, який вперше звільняється з роботи у зв`язку з виходом на пенсію при стажі роботи у галузі більше 10 років та у зв`язку зі скороченням штату за півтора року до досягнення пенсійного віку при стажі роботи в галузі понад 18 років ( п. 2.2.9 Колективного договору), про що зазначено в наказі (розпорядженні) № 1966/ОС від 19.10.2023 про припинення трудового договору (контракту).

22 листопада 2023 року від представника відповідача АТ "Українська залізниця" адвоката Шаповаловою І.О. надійшло заперечення на відповідь на відзив в якому вона заперечує проти позову та зазначає, що висновок позивачки, щодо застосування ч. 2 ст. 233 КЗпП України є хибним та суперечить нормам КЗпП України. Предметом позову ОСОБА_1 є дві позовні вимоги: визнання наказу АТ «Укрзалізниця» від 04.05.2022 № 483/ос незаконним в частині, що стосується призупинення трудового договору з ОСОБА_1 та стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 суму заробітної плати та інших виплат відповідно до розділу 3 Трудового договору № 638-2021 від 23.10.2021 за період вимушеного простою (як зазначено у позові) ОСОБА_1 з 04.05.2022 по 20.10.2023 в сумі 654904,71 гри. з урахуванням обов`язкових зборів та податків. Стягнення заробітної плати на користь позивачки за період вимушеного простою є похідною вимогою від вимоги щодо визнання наказу АТ «Укрзалізниця» від 04.05.2022 № 483/ос незаконним в частині, що стосується призупинення трудового договору з ОСОБА_1 .. Предметом розгляду даної справи не є правовідносини щодо звільнення, отже строк на звернення до суду з даним позовом врегульований ч. 1 ст.233 КЗпП України, який становить три місяці з дня, коли позивачка дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу можливе лише у разі поновлення працівника на роботі у зв`язку з незаконним звільненням. Позивачку не було незаконно звільнено, підстави для застосування ч. 2 ст. 235 КЗпП України щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні. Щодо твердження позивачки про те, що вона мала можливість виконувати свої посадові обов`язки на момент призупинення з нею трудового договору, представник відповідача зазначає, що станом на 04.05.2022 позивач перебувала у простої. Під простоєм розуміється зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (частина 1 статті 34 КЗпП України). Тобто, позивачка до призупинення з нею дії трудового договору не виконувала роботу у зв`язку з її відсутністю.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.10.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, просила розглядати справу за її відсутності.

Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно копії наказу АТ «Укрзалізниця» № 2210/ос від 30.11.2016 року з 01.12.2016 року прийнята на посаду заступника начальника відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Відповідно до копії наказу (розпорядження) про переведення на іншу роботу № 2149/ос від 30.08.2017 ОСОБА_1 з 30.08.2017 року було переведено на посаду заступника начальника відділу з контролю за фінансово-господарською діяльністю управління внутрішнього аудиту та контролю регіональної філії «Південна залізниця» Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Згідно копії наказу (розпорядженням) про переведення на іншу роботу № 2723/ос від 23.10.2021 року, ОСОБА_1 була переведена на роботу з 25.10.2021 року до 24.10 2024 року включно за строковим трудовим договором у ув`язку з обставинами особистого характеру на посаду аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця».

Згідно копії Акту простою від 24.02.2022 засвідчено, що у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану з 24.02.2022 року була зупинена робота структурних підрозділів апарату управління АТ «Укрзалізниця», які не виконують критично важливі задачі.

Відповідно до копії витягу із наказу АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 року № Ц-42/6-В вбачається, що відповідно до Статуту акціонерного товариства "Українська залізниця" та Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2020 "Про введення воєнного стану в Україні" було встановлено режим простою з 24.02.2022 року до відміни для працівників апарату управління АТ "Укрзалізниця" відповідно до додатка 1, в якому зазначена «аудитор внутрішній ОСОБА_1 ».

Згідно копії наказу від 24.03.2022 № Ц-42/12-В та копії наказу від 11.07.2022 року № Ц-42/38 вносилися зміни наказу АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 року № Ц-42/6-В. Так, згідно з додатком 1 до наказу АТ «Укрзалізниця» від 24.02.2022 № Ц-42/6-В (в редакції наказу від 11.07.2022 №Ц-42/38), аудитору внутрішньому ОСОБА_1 було встановлено режим простою з 24.02.2022 року до 05.05.2022 року.

Відповідно до копії наказу АТ «Укрзалізниця» від 04.05.2022 року № 483/ос вбачається, що у зв`язку з неможливістю надання та виконання роботи внаслідок критичного зменшення обсягів господарської діяльності, що сталася у зв`язку з втратою через військову агресію російської федерації проти України можливості повноцінно організувати процеси діяльності Товариства, та запровадження відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами) воєнного стану, керуючись статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», було припинено простій ОСОБА_1 введений наказом № Ц-42/6 від 24 лютого 2022 року (зі змінами) та призупинено дію трудового договору з 06.05.2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Відповідно до копії заяви від 19.10.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до АТ «Укрзалізниця» з заявою в якій просила звільнити її з роботи за скороченням чисельності і штату працівників.

Згідно до копії наказу (розпорядження) № 1966/ос від 19.10.2023 року про припинення трудового договору (контракту), ОСОБА_1 з 23.10.2023 року була звільнена з посади аудитора внутрішнього Департаменту внутрішнього аудиту та контролю АТ «Укрзалізниця» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та в подальшому продовжено - воєнний стан.

Загально відомим та таким, що не потребує доказування є той факт, що з 24 лютого 2022 року російська федерація здійснила повномасштабну збройну агресію по відношенню до України, а інфраструктура та житловий фонд міста Києва зазнавали руйнувань внаслідок прямих ракетних ударів. Поряд із цим, через загрозу ракетних ударів, та у зв`язку із відсутністю транспортного сполучення, діяльність більшості підприємств була зупинена на певний період з метою збереження життя працівників та у зв`язку із неможливістю працівників прибувати до своїх місць роботи.

15 березня 2022 року прийнято Закон України №2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», метою якого є врегулювання окремих питань трудових відносин між працівником та роботодавцем в умовах воєнного часу.

24 березня 2022 року набрав чинності Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі Закон 2136-IX).

Статтею 1 Закону визначено, що він визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно ст. 13 вказаного Закону (у первинній редакції, яка діяла до 19.07.2022) призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

З 19 липня 2022 року ст. 13 Закону 2136-IX викладено в новій (розширеній) редакції.

Зокрема у ч. 1 даної статті дане більш розширене визначення поняттю призупинення дії трудового договору та вказано, що це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором.

У частині 2 даної статі вказано, що наказ про призупинення дії трудового договору повинен містити кількість, категорії і прізвища, ім`я, по батькові інші персональні данні відповідних працівників.

Таким чином, законодавець прямо передбачив, що призупинення дії трудового договору може відбуватись не по відношенню до всього персоналу, а відносно конкретних працівників (наведених у відповідному переліку).

При цьому, умовами такого призупинення на тлі російської військової агресії є неможливість надання та виконання певної роботи (в новій редакції ст. 13 Закону неможливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором).

Таким чином, суд приходить до висновку, що підставами для призупинення дії трудового договору відповідно до ст. 13 Закону 2136-IX може бути не лише абсолютна непрацездатність підприємства через його руйнування чи руйнування частини його інфраструктури, а й інші, викликані збройною агресією, фактичні та економічні чинники, які не дозволяють забезпечити працівника роботою, яку він виконував раніше, наприклад: скорочення замовлень чи обсягу послуг, які надаються підприємством, суттєве зниження доходів підприємства, неможливість виконання роботодавцем перед працівником зобов`язань з виплати заробітної плати та страхових внесків тощо.

При цьому, саме на керівництво підприємства покладаються дискреційні повноваження щодо визначення переліку працівників з якими необхідно призупинити дії трудових договорів, з самостійним визначенням відповідних трудових критеріїв для цього (певні посади, що можуть бути незадіяні в умовах зміненої господарської діяльності; кваліфікація окремих працівників, наявність у них певних знань, навичок та умінь, допущення певними працівниками порушень трудового розпорядку тощо).

Суд звертає увагу, що призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин, а Законом визначено, що відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору в повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Встановивши вказані обставини справи, а також керуючись вказаними нормами права, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнаня незаконним та скасування наказу АТ "Українська залізниця" від 04.05.2022 року № 483/ос та Додатоку 1 до нього в частині, що стосується аудитора внутрішнього ОСОБА_1 .

З огляду на відсутність підстав для визнання незаконним та скасування наказу АТ "Українська залізниця" від 04.05.2022 року № 483/ос та Додатоку 1 до нього в частині, що стосується аудитора внутрішнього ОСОБА_1 суд приходить до висновку про відсутність підстав і для стягнення з АТ "Українська залізниця" на користь позивача належну суму заробітної плати та інших виплат відповідно до розділу 3 трудового договору № 638-2021 від 23.10.2021 року за період дії наказу від 04.05.2022 року № 483/ос та Додатку 1 до нього АТ "Українська залізниця" за період вимушеного простою ОСОБА_1 з 04.05.2022 по 20.10.2023 року в сумі 654 904, 71 з урахуванням обов`язкових податків та зборів, оскільки вона є похідною від вимог про визнаня незаконним та скасування наказу АТ "Українська залізниця" від 04.05.2022 року № 483/ос та Додатоку 1 до нього в частині, що стосується аудитора внутрішнього ОСОБА_1 .

В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо вимоги представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

У постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Така ж позиція знайшла своє відображення у наступних постановах ВП ВС: № 522/1029/18 (14-270цс19); № 522/2110/15-ц (14-247 цс 18) /п. 61; № 522/2201/15-ц (14-179 цс 18) /п. 61/; № 522/2202/15-ц (14-132цс18) /п. 61/; № 372/1036/15-ц (14-252цс18);№ 904/10956/16 (12-90гс19); № 183/1617/16 (14-208 цс 18) /п.п. 73/; № 911/1437/17 (12-226гс18) /п. 76/.

Враховуючи, що позовні вимоги судом не визнано обґрунтованими та доведеними позовна давність застосуванню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця", про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати задоволенню не підлягає.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 280 - 283, 293, 294, ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця", про визнання незаконним наказу та стягнення заробітної плати - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (адреса місцезнаходження: вул. Єжи Гедройця, 5, м. Харків, ).

Повний текст рішення складено 04.12.2023 року.

Суддя В. В. Марченко