У Х В А Л А

Справа №377/985/23

Провадження №2-з/377/22/23

04 грудня 2023 року суддя Славутицького міського суду Київської області Теремецька Н.Ф., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей , -

У С Т А Н О В И Л А:

До суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на статті 160-161 Сімейного кодексу України, просить визначити місце проживання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним їх батьком, ОСОБА_1 , та зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому їхню дочку ОСОБА_3 .

До суду разом з позовною заявою надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій він просить з метою забезпечення позовних вимог обрати захід забезпечення позову у виді заборони на виїзд за кордон за межі України спільних дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх матір`ю ОСОБА_2 до закінчення розгляду справи про визначення місця проживання малолітніх дітей та набрання законної сили рішення суду у даній справі.

Подана заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей. Підставою для звернення до суду з даним позовом стало те, що всупереч рішення виконкому Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 18 від 26.01.2022, за яким було визначено місце проживання малолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , за відсутності будь-якої згоди та будь-якого погодження з ним, ОСОБА_2 19 листопада 2023 року з їхньою дочкою ОСОБА_3 виїхали за межі України в Республіку Польща, для чого з метою безперешкодного виїзду оформила на дітей нові закордонні паспорта, хоча у нього на руках залишилися діючі закордонні паспорта дітей, за якими вона в`їхала разом з ними в Україну у серпні 2023 року. Враховуючи протиправні дії, що були вчинені ОСОБА_2 для виїзду за кордон з дочкою, та передбачаючи можливі її наміри здійснити аналогічні дії стосовно сина ОСОБА_5 , з метою захисту прав дітей та його прав як батька, з яким визначено місце проживання дітей за рішенням органу опіки та піклування, позивач вважає за необхідне застосувати такий вид забезпечення позову як заборона відповідачу виїзду за кордон разом з їхніми дітьми до закінчення розгляду справи. Невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист його і дітей порушених прав, за захистом яких він звернувся до суду.

У задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити з таких підстав.

Частиною першою статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За змістом пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до пункту 7 вказаної Постанови питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням, і його суть полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може спричинити неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає рівною мірою інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а має на меті лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

У разі вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до частини четвертої 4 статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України малолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,позивач ОСОБА_1 , як на обґрунтування обраного виду забезпечення позову, посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 за відсутності будь-якої згоди та будь-якого погодження з ним, 19 листопада 2023 року разом з їхньою дочкою ОСОБА_3 , виїхали за межі України в Республіку Польща. Такі ж дії вона може здійснити стосовно сина ОСОБА_1 .. Вивезення дітей за кордон зробить неможливим виконання судового рішення у справі.

Відповідно до частини першої статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з пунктами 2, 3, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц, провадження № 61-47217св18, від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19, провадження № 61-11750св19.

Отже, обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб забезпечення позову шляхом заборони виїзду за межі України дитині суперечить вимогам статті 150 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від14 лютого 2022 року, справа № 754/7569/21, провадження № 61-15886сво2, зазначено, що у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

Внесення Кабінетом Міністрів України у 2022 році змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 № 27, зокрема, доповнення їх пунктом 2-3 щодо порядку виїзду за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, було обумовлено введенням воєнного стану в Україні внаслідок агресії Російської Федерації, пов`язаними із цим ризиками та обмеженнями і необхідністю врахування в першу чергу найкращих інтересів дітей.

Такий порядок виїзду за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, на час воєнного стану наразі є загальним для всіх дітей - громадян України. Підстав для виняткового врегулювання цього питання саме щодо малолітніх дітей сторін: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,в заяві про забезпечення позову не наведено.Більше того, такий захід забезпечення позову за наявності реальної загрози життю та здоров`ю дітей внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України унеможливить їх виїзд до безпечного місця перебування за межами України.

З урахуванням наведеного, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись, статтями 149-150, 153, 157 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала складена і підписана 04 грудня 2023 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька