Дата документу 07.12.2023 Справа № 335/4470/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/4470/23Головуючий у 1-й інстанції Калюжна В.В.
Пр. № 22-ц/807/1933/23Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (надалі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-5), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання банківських послуг (кредитним) № б/н від 08.12.2021 року станом на 01.01.2023 року у розмірі 48274,57 грн., яка складається з: - 39295,29 грн. заборгованості за тілом кредиту, - 8979,28 грн. заборгованості за простроченими відсотками, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2684,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Калюжну В.В. (а.с. 43). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 48) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року (а.с. 59-60) позов Банку у цій справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () суму заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором від 08.12.2021 року у розмірі 39295,29 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн., а всього стягнути 41979,29 грн. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк, як позивач, у своїй апеляційній скарзі (а.с. 63-68) просив поновити скасувати заочне рішення суду першої інстанції у цій справі в частині відмови, ухваливши в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з відсотків за користування кредитом в сумі 8979,28 грн., в іншій частині рішення залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 75).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою сторони позивача відкрито 13 вересня 2023 року (а.с. 79-80), дану справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання (а.с. 81). Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 1 ЦПК України «Особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ» апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач не скористалася своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та штат суддів апеляційного суду взагалі.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.

Встановлено, що за заявою відповідача вищезазначене заочне рішення судом першої інстанції не переглядалось, в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Банк, як позивач, оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови у задоволенні його позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 8979,28 грн.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банку до відповідача про стягнення заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 8979,28 грн.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із ст. 374 ч. 1 п. 2 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення … частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення … частково і ухвалення у відповідній частині нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у стягненні з відповідача заборгованості в частині відсотків за користування кредитом в сумі 8979,28 грн., керувався ст.ст. 12, 76-83, 89, 141, 247, 259, 263-265, 280, 281, 354 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та непідтвердженості матеріалами цієї справи позовних вимог Банку у цій частині.

Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що у заяві позичальника ОСОБА_1 від 08.12.2021 року (копія а.с. 12-23), долученої до матеріалів справи, зазначено про отримання позичальником карти „Універсальна", однак процентна ставка за користування кредитними коштами, за якою нараховано до стягнення відсотки, відповідно до поданого позивачем розрахунку, у вказаній заяві не зазначена.

Позивач до позовної заяви долучив Витяг з актуальних станом на час звернення до суду Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені на його офіційному сайті, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», якими передбачено порядок сплати відсотків за користування кредитними коштами.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Суд першої інстанції вважав, що до вимог про стягнення нарахованих відсотків неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Проте, із такими висновками суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі не відповідає.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість та недоведеність у цій справі позовних вимог Банку до відповідача в оскаржуваній частині в частині заборгованості за вищезазначеним договором сторін у вигляді відсотків за користування кредитом в сумі 8979,28 грн., у тому числі з посиланням на правовий висновок ВП ВС, викладений у постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, фактичні обставини в якій є відмінними від фактичних обставин цієї справи.

Навпаки, суд першої інстанції у цій справі мав виходили із:

- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України,) вищезазначеного договору сторін (копія підписаної відповідачем у встановленому законом порядку заяви № б/н ОСОБА_1 від 08.12.2021 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ст. 634 ЦК України - а.с. 12-23), підписаного (а.с.23) сторонами у тому числі в частині умов нарахування та сплати відсотків за користування кредитом за цим договором в разі користування кредитом (а.с. 15 зворот), оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, відповідач у цій справі зустрічного позову про визнання недійсним вищезазначеного кредитного договору сторін не заявляв взагалі, останній у тому числі в частині умов про відсотки у цій справі не оспорював взагалі, відповідач кредитними коштами Банку користувався (виписка про рух коштів по рахунку відповідача надавалась Банком суд першої інстанції до його позову а.с. 8-11), у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного договору сторін недійним),

- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений договір сторін є обов`язковим для виконання його сторонами, у тому числі в частині сплати відсотків у погоджені сторонами розмір, строк та порядок, які відповідач порушив (розрахунок Банку заборгованості відповідача, у тому числі у вигляді відсотків на суму 8979,28 грн. - а.с. 6-7, будь-який контррозрахунок відповідача та належні, допустимі докази протилежного взагалі у матеріалах цієї справи відсутні).

Оскільки, із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-УШ (надалі - Закон №675-УІІІ) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня -2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У ст. 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (частина 3 статті 11 Закону у № 675-УІІП.

Електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Відповідач ОСОБА_1 , якій діє на підставі власного волевиявлення, згідно із ст. 634 ЦК України, підписанням у вищезазначений установлений законом спосіб вищезазначеної заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 12-23) визнав, що він приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Умов та Правил надання банківських послуг акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язати, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. Примірник цієї заяви направляється в особистий акант ОСОБА_1 , як клієнта, у Системі «Приват24» (веб-версія).

Вищенаведене свідчить про укладення та підписання між Банком та ОСОБА_1 у встановлений законом спосіб вищезазначеного договору, у тому числі в частині умов про відсотки (для карти відповідача «Універсальна» (а.с.11) - 42,0% - а.с.12 зворот, а при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, відсотків річних 84,0% - а.с.14), шляхом проставляння ними електронного цифрового підпису (аналога власноручного підпису - а.с.23).

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеним з боку Банку у цій справі існування між сторонами вищезазначених договірних зобов`язань та загальної суми боргу 48274,57 грн. (розрахунок: заборгованість за кредитом, стягнута судом першої інстанції рішенням в частині, яка в апеляційному порядку не оскаржується і не переглядається, у розмірі 39295,29 грн. + задоволені апеляційним судом вимоги апеляційної скарги Банку в частині відмови у стягненні заборгованості за кредитом у розмірі 8979,28 грн.).

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку слід задовольнити, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року в оскаржуваній частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 8979,28 грн. слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову), стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість з відсотків за користування кредитом в сумі 8979,28 грн.; у зв`язку із чим, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року змінити в частині загального розміру заборгованості та судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Банку за кредитним договором у цій справі, вказавши останні у розмірі 48274,57 грн. та 3432,85 грн. судового збору (розрахунок: ст. 141 ч. ч.1, 13 ЦПК України судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 2684,00 грн. (а.с. 44) + судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення в частині відмови на суму 748,85 грн. складає в силу вимог ст. 6 ч. 4 ЗУ «Про судовий збір» (якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум) 748,85 грн.(розрахунок: платіжне доручення про сплату Банком судового збору за апеляційну скаргу як за оскарження всього рішення 4026,00 грн. (а.с.71)* сума відмови Банку 8979,28 грн./заявлено вимог Банком 48274,57 грн.).

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити, що Банк не позбавлений права у подальшому вирішувати питання про повернення йому з бюджету зайво сплаченого судового збору за апеляційну скаргу у цій справі (розрахунок збору 4026,00 грн. 748,85 грн.) в порядку ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» за результатами розгляду апеляційним судом відповідного клопотання Банку.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 81-82, 89, 141, 367, 369, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року в оскаржуваній частині в частині відмови Банку у стягненні з відповідача заборгованості з відсотків за користування кредитом в сумі 8979,28 грн. скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення (прийняти постанову).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () заборгованість з відсотків за користування кредитом в сумі 8979,28 грн.

У зв`язку із чим, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2023 року змінити в частині загального розміру заборгованості та судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» () за кредитним договором у цій справі, вказавши останні у розмірі 48274,57 грн. та 3432,85 грн. судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку в частині, яка предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 07.12.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.