Провадження № 22-ц/812/1232/23
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 грудня 2023 року м. Миколаїв

справа № 486/1702/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухвалене 04 вересня 2023 року під головуванням судді Волкової О.І., повний текст судового рішення складений

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» (далі - ТОВ «ФК «Прайм Альянс ») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 24 жовтня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №, за умовами якого позичальнику було надано кредитні кошти у розмірі 149999,65 грн зі строком повернення до 24 жовтня 2018 року, зі сплатою 15% річних.

13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу № 13/06/16 від 13 червня 2016 року, відповідно до якого ТОВ «ФК « Довіра та Гарантія» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 13 червня 2016 року у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 166824 грн 85 коп. з яких: 86214 грн 48 коп. сума строкової заборгованості за кредитом; 31689 грн 98 коп. сума простроченого тіла кредиту; 2268 грн 22 коп - сума строкових процентів; 46652 грн 17 коп. сума нарахованих прострочених процентів; 117904 грн 46 коп. загальна сума основної заборгованістю за кредитом (тіло); 48920грн 39коп. загальна заборгованість за основною заборгованістю за нарахованими процентами згідно умов договору.

29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» було укладено Договір факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право нового кредитора до відповідача за кредитним договором.

18 лютого 2019 року позивач направив ОСОБА_1 вимогу про погашення кредитної заборгованості на підставі ст. 530, 512, 516 ЦК України протягом 30-ти календарних днів з моменту її отримання, але не пізніше 18 березня 2019 року, або зв`язатися з новим кредитором для узгодження вигідних умов подальшої сплати заборгованості. Однак зобов`язання ОСОБА_1 не було виконано.

Посилаючись на викладене ТОВ «ФК «Прайм Альянс» просило стягнути на їх користь з ОСОБА_1 частину заборгованості у розмірі 151 239 грн 06 коп, яка складається з 117 904 грн 46 коп. заборгованості за тілом кредиту, а також нараховані на цю суму інфляційні втрати та 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, що станом на 08 жовтня 2020 року становить 33 335 грн 60 коп.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 посилаючись на необґрунтованість позовних вимог ТОВ «ФК «Прайм Альянс» та їх протиправність, просив відмовити у їх задоволенні позову. Відповідач зазначив, що строк позовної давності для пред`явлення вимог за вищевказаним кредитним договором сплив та просив застосувати строк позовної давності. Крім того відповідач вказував, що позивач не надав доказів отримання ним споживчого кредиту та споживання грошових коштів у сумі 149999 грн 65 коп.

У відповіді на відзив ТОВ «ФК «Прайм Альянс» вважає посилання відповідача на пропущення строку позовної давності необґрунтованим, оскільки після настання терміну внесення чергового платежу за договором та спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане боржником і після спливу позовної давності, що підтверджується практикою Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Отже кредитний договір діяв до 24 жовтня 2018 року та з моменту подачі позовної заяви строк позовної давності не прийшов, оскільки за періодичними платежами строк відраховується щодо окремого платежу окремо. Щодо посилання відповідача на ненадання доказів отримання ним споживчого кредиту, зазначає, що на підтвердження надання/отримання кредиту окрім кредитного договору позивач надала заяву на видачу готівки, що є належним доказом отримання боржником коштів. Також додатково повідомило, що всі первинні документи бухгалтерського обліку, зокрема виписка з банку з датою останнього платежу погашення кредиту зберігаються у первісного кредитора, а саме в ПАТ «ОТП Банк». Щодо тверджень відповідача про розбіжність сум грошових коштів, які позивач має намір стягнути, зазначає, що у позовній заяві було зазначено загальну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 166 824 грн 85 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 117 904 грн 46 коп. та 48 920 грн 39 коп заборгованості за нарахованими доходами та зазначено про часткове стягнення заборгованості, а саме тіла кредиту у розмірі 117 904 грн 46 коп.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування заявленої до стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Прайм Альянс», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі та стягнути судові витрати.

Апелянт зазначав, що судом було суб`єктивно та не в повній мірі досліджено надані позивачем докази. Так на підтвердження факту укладення кредитного договору № від 24 жовтня 2013 року та заборгованості відповідача перед ТОВ «ФК «Прайм Альянс» позивачем було надано кредитний договір № від 24 жовтня 2013 року, Додаток № 1 до кредитного договору «Графік платежів» від 24 жовтня 2013 року, що є невід`ємною частиною кредитного договору та факт видачі кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки № 8 від 24 жовтня 2013 року. Підтвердження того, що відповідач не погашав заборгованість, яка в нього була перед ПАТ «ОТП Банк» є витяг до Договору факторингу № 13/06/16 від 13 червня 2016 року. Доказами непогашення боргу і ТОВ «ФК «Прайм Альянс» є витяг до договору факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року. Окрім того зазначає, що на рахунки ТОВ «ФК «Прайм Альянс» лише надійшли кошти за виконавчим написом № 2609 від 24 березня 20220 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. в розмірі 14 885грн 73 коп. Однак суд першої інстанції не приймав до розгляду вказані докази, не брав їх до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Борисенко О.В. - просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та стягнути з ТОВ «ФК «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_1 10 000 грн судових витрат на правову допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи.

Зазначає, що відповідач ніколи не укладав кредитного договору № від 24 квітня 2014 року. Більше того позивач не надав суду копію цього кредитного договору для підтвердження виникнення у ОСОБА_1 грошового зобов`язання перед позивачем. В матеріалах справи наявна лише незавірена копія кредитного договору № від 24 жовтня 2013 року, який не стосується предмета спору. Позивач не надав доказів отримання відповідачем споживчого кредиту та споживання грошових коштів у сумі 149999 грн 65 коп. З урахуванням викладеного позовні вимоги щодо стягнення заборгованості є недоведеними. Також не підтверджено відступлення права вимоги до боржника у договорі про надання споживчого кредиту № від 24 квітня 2014 року за Договором факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року. 30 серпня 2022 року в судовому засіданні представник позивача повідомила суду, що у них відсутній оригінал договору про надання споживчого кредиту № від 24 квітня 2014 року. Також позивачем не надано суду і розрахунку заборгованості станом на дату укладення Договору факторингу № 29/01/19-2 від 29 січня 2019 року. Враховуючи вищевикладене вважає, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 24 жовтня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № у відповідності до якого відповідач отримав кредит в сумі 149999,65 грн., з яких на споживчі цілі: 137 385 грн.; на придбання послуг ПАТ СК «Ренесанс Життя»: 12 364 грн 65 коп.; на придбання послуг ТОВ «ОКЛОК»: 250 грн. Строк кредитування - 60 місяців, із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15% річних, зі щомісячним погашенням заборгованості за тілом і процентами відповідно до графіку платежів, що є додатком до кредитного договору, та строком повернення кредитних коштів не пізніше 24 жовтня 2018 року. Даний договір підписаний відповідачем, що ОСОБА_1 не заперечував.

Викладені обставини підтверджуються копіями цього Кредитного договору з графіком платежів до нього та заяви ОСОБА_1 на видачу готівки (а.с.5-7, 66, 67).

13 червня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу № 13/06/16, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до Відповідача за Кредитним договором № від 24.10.2013 року, на підтвердження чого позивачем була надана копія вказаного Договору факторингу із витягом з Реєстру прав вимоги № 1 та Актом про передачу кредитної справи (а.с. 10-16).

Згідно витягу з Реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 13/06/16 станом на 13 червня 2016 року у позичальника ОСОБА_1 утворилась заборгованість у розмірі 166 824 грн 90 коп. з яких: 86 214 грн 48 коп. сума строкової заборгованості за кредитом; 31 689 грн 98 коп. сума простроченого тіла кредиту; 2 268 грн 22 коп - сума строкових процентів; 46652 грн 17 коп. сума нарахованих прострочених процентів; 117 904 грн 46 коп. загальна сума основної заборгованісті за кредитом (тіло); 48 920 грн 39 коп. загальна заборгованість за процентами. Строком прострочення зазначено 411 днів.

29 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Прайм Альянс» був укладений Договір факторингу № 29/01/19-2, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право Нового кредитора до Відповідача за Кредитним договором № від 24.10.2013 року, що підтверджується копією вказаного Договору факторингу із витягом з Реєстру боржників, в якому зазначена заборгованість позичальника ОСОБА_1 , та Актом приймання-передачі документації боржників (а.с. 17-21).

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач ТОВ «ФК «Прайм Альянс» має право грошової вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення його заборгованості за кредитним договором № від 24.10.2013 року, укладеним між відповідачем та ТОВ «ФК «Прайм Альянс». Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає приписам п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 513, 514 ЦК України.

Також судом встановлено, що 24.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис за №2609 про стягнення заборгованості Відповідача за Кредитним договором № від 24.10.2013 року укладеного між Позивачем та Відповідачем за період з 29.01.2019 року по 28.02.2020 року на загальну суму 168493,10 грн., що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 117904,46 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 48920,39 грн.; за вчинення виконавчого напису 1669,25 грн. (а.с. 77).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10 січня 2022 року у справі № 486/1491/20 вказаний виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції входив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування заявленої до стягнення заборгованості, а тому відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з огляду на нижчевикладене.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтованим та виходив з недоведеності позивачем належними доказами суми заборгованості по кредиту.

Проте судом не враховано, що у справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Верховний Суд у постанові від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22) зазначив, що встановивши факт існування між сторонами кредитних зобов`язань, суди попередніх інстанцій не врахували, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

ПАТ «ОТП Банк» свої обов`язки за кредитним договором виконав належним чином, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в обсязі та на умовах, передбачених укладеним ними кредитним договором, що підтверджується копією заяви про видачу готівки № 8 від 24 жовтня 2013 року, у якій зазначено зміст операції: виплата коштів за кредитним договором № від 24.10.2013 року в сумі 137 385 грн., підписаної представником банку та отримувачем коштів ОСОБА_1 (а.с. 67).

На підтвердження заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту в розмірі 117 904грн 46 коп. позивач надав копії витягів з Реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 13/06/16 та Реєстру боржників № 29/01/19-2 до Договору факторингу № 29/01/19-2, згідно яким станом на 13 червня 2016 року у позичальника ОСОБА_1 утворилась заборгованість у сумі 166824 грн 85 коп., розмір якої станом на 29 січня 2019 року не змінився, яка складається з: 86 214 грн 48 коп. сума строкової заборгованості за кредитом; 31 689 грн 98 коп. сума простроченого тіла кредиту; 2 268 грн 22 коп - .сума строкових процентів; 46 652 грн 17 коп. сума нарахованих прострочених процентів; 117 904 грн 46 коп. загальна сума основної заборгованісті за кредитом (тіло); 48 920 грн 39 коп. загальна заборгованість за процентами. Вказані витяги завірені підписами представників та печатками сторін договорів факторингу.

Приписами статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема такими засобами як письмові докази.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Частиною 6 статті 95 ЦПК України встановлено, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Право суду на витребування доказів у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав, передбачено і частиною 7 статті 81 ЦПК України.

Відомостей щодо витребовування судом першої інстанції у позивача оригіналу письмових доказів матеріали справи не містять.

Надані позивачем письмові докази узгоджується між собою і їх достовірність відповідачем не спростована.

За таких обставин суд першої інстанції, не погодившись із наданим позивачем розрахунком, не встановив конкретного розміру заборгованості, щодо якої у суду немає сумніву, та відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, суд не врахував, що відповідачем не було надано власного розрахунку, а також доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту у розмірі та строки, передбачені кредитним договором, та спростовують правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша та друга статті 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту 117 904 грн 46 коп. і розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростовано.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України),

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

При цьому приписами ст. 262 ЦК України встановлено, що заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Умовами укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору передбачене щомісячне погашення позичальником процентів за користування кредитом. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Великої Палати Верховного Суду 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

ТОВ «ФК «Прайм-Альянс» звернулось до суду з позовом 27 жовтня 2020 року.

За такого, враховуючи заяву ОСОБА_1 у суді першої інстанції про застосування позовної давності, виходячи з розміру щомісячних платежів на погашення тілу кредиту, що передбачені Графіком платежів, який є невід`ємною частиною кредитного договору № від 24.10.2013 року, вимоги ТОВ «ФК «Прайм-Альянс» про стягнення заборгованості за тілом кредиту, що підлягала сплаті до 27 жовтня 2017 року - заявлені з пропуском строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином загальний розмір заборгованості по тілу кредиту, що підлягає стягненню з відповідача, становить 42 580 грн 56 коп., тоді як у стягненні іншої частини заборгованості слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

За загальним правилом, встановленим у ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За такого, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача на свою користь нарахованих на суму простроченого тілу кредиту 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України.

Разом із тим, до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, також застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, враховуючи розмір простроченого тіла кредиту та принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання за період з 27.10.2017 року по 08.10.2020 року, тоді як в іншій частині цих позовних вимог слід відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України в зв`язку зі спливом позовної давності.

Отже з ОСОБА_1 за вказаний період підлягає стягненню 7 830 грн 86 коп. інфляційних втрат та 3 770 грн 06 коп. - 3 % річних від простроченої суми, відповідно до нижчевикладеного розрахунку.

Інфляційні втрати:

2017 Листопад100.9100.900000383.23
2017 Грудень101.0101.909000812.86
2018 Січень101.5103..76
2018 Лютий100.9104..16
2018 Березень101.1105..01
2018 Квітень100.8106..45
2018 Травень100.0106..45
2018 Червень100.0106..45
2018 Липень99.3105..42
2018 Серпень100.0105..42
2018 Вересень101.9107..89
2018 Жовтень101.7109..94
2018 Листопад101.4110..42
2018 Грудень100.8111..48
2019 Січень101.0112..84
2019 Лютий100.5113..41
2019 Березень100.9114..58
2019 Квітень101.0115..46
2019 Травень100.7116..40
2019 Червень99.5115..29
2019 Липень99.4115..05
2019 Серпень99.7114..82
2019 Вересень100.7115..33
2019 Жовтень100.7116..23
2019 Листопад100.1116..85
2019 Грудень99.8116..52
2020 Січень100.2116..65
2020 Лютий99.7116..65
2020 Березень100.8117..79
2020 Квітень100.8118..10
2020 Травень100.3118..03
2020 Червень100.2118..96
2020 Липень99.4118..57
2020 Серпень99.8117..05
2020 Вересень100.5118..86

3 % річних:

1 - Період заборгованості

2 - кількість днів

3 - кількість днів у році

4 - Сума 3% річних; (грн.)

1234
27.10.2017 - 31.12.30.98
01.01.2018 - 31.12.1277.42
01.01.2019 - 31.12.1277.42
01.01.2020 - 08.10.984.24
3770.06

З огляду на викладене всього з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Прайм Альянс» підлягає стягненню 54 181 грн 48 коп. (42 580 грн 56 коп. + 7 830 грн 86 коп. + 3 770грн06 коп.).

За такого, оскільки суд першої інстанції не дослідив належним чином доводи сторін, надані сторонами докази, що підтверджують їх доводи у цій справі, та дійшов передчасних висновків про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, відповідно до ч. 1 ст.376 ЦПК України оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Отже апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 13 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладені вимоги закону, пропорційно до частини задоволених позовних вимог (35,82%) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування судового збору за позовну заяву у розмірі 812грн 60коп. та за апеляційну скаргу в розмірі 1 218 грн 90 коп., а всього 2 031 грн 50 коп.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу було надано копію ордера про надання правничої допомоги Серії ВЕ №1102008 та копію договору про надання правової допомоги від 31 жовтня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Борисенко О.В., предметом якого є надання адвокатом правової допомоги ОСОБА_1 в Миколаївському апеляційному суді у справі № 486/1702/20. Згідно п. 3.2., 3.3., 3.6. цього договору гонорар адвоката за правову допомогу, яку адвокат здійснює до отримання рішення суду апеляційної інстанції, становить 10 000грн 00 коп. Розмір гонорару не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт. Сплата гонорару здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката після отримання рішення суду апеляційної інстанції.

У поданій разом із відзивом на апеляційну скаргу заяві про стягнення судових витрат представником ОСОБА_1 адвокатом Борисенко О.В. - зазначено, що на підставі Договору про надання правової допомоги від 31.10.2023 нею було надано наступну правову допомогу: вивчення матеріалів апеляційного провадження №486/1702/20 витрачено адвокатом 4 години; складання відзиву на апеляційну скаргу від 02.11.2023р. - витрачено адвокатом 12 годин; складання заяви про розподіл судових витрат від 02.11.2023р. - витрачено адвокатом 1 годину; надання правової консультації під час апеляційного провадження у справі - витрачено адвокатом 1,5 години; подання до Миколаївського апеляційного суду процесуальних документів по справі через систему «Електронний суд» - витрачено адвокатом 1,5 години. Всього на підготовку та подання процесуальних документів адвокатом витрачено робочого часу 20 год., година робочого часу коштує 500грн.

Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонам, від ТОВ «ФК «Прайм Альянс» не надходило.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу на користь відповідача в розмірі 6 418 грн 00 коп., тобто відповідно до п. 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 04 вересня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № від 24 жовтня 2013 року у загальному розмірі 54 181 грн 48 коп. (п`ятдесят чотири тисячі сто вісімдесят одна гривня сорок вісім копійок), з яких 42 580 грн 56 коп - заборгованість за тілом кредиту, 3 770 грн 06 коп. - три проценти річних та 7 830 грн 86коп - інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» 2 031 грн 50 коп. (дві тисячі тридцять одну гривню п`ятдесят копійок) відшкодування судового збору за суд першої та апеляційної інстанції.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 418 грн (шість тисяч чотириста вісімнадцять гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 06 грудня 2023 року.