Дата документу 11.12.2023 Справа № 336/3923/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 336/3923/23 Головуючий у І інстанції: Петренко Л.В.
Провадження № 22-ц/807/1792/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2023 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району до ОСОБА_1 про стягнення надміру виплаченої суми державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року УСЗН Запорізької міської ради по Шевченківському району (далі - УСЗН по Шевченківському району) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надміру виплаченої суми державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату.

В обґрунтування позову зазначало, що на обліку в УСЗН по Шевченківському району знаходиться облікова справа № 613820 з призначення тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вперше ОСОБА_3 звернувся до Управління 12.03.2019 для оформлення тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату. Відповідач заповнив «Заяву про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг», «Декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги», а також надав пакет документів, передбачений пунктом 5 Порядку. Довідкою № 5 від 07.02.2019 про наявний страховий стаж у ОСОБА_3 визначено, що з 20.01.2022 він матиме право на пенсійну виплату. Таким чином, право на отримання державної соціальної допомоги у ОСОБА_3 було до 20.01.2022.

18.03.2019 ОСОБА_3 , 1959 р.н. призначена відповідна державна допомога на період з 20.01.2019 до 19.07.2019 року. У подальшому ОСОБА_3 звертався із заявою про призначення державної соціальної допомоги кожні 6 місяців, як передбачено підпунктом 2 пункту 2 Порядку.

У січні 2022 року ОСОБА_3 вже не звертався за подовженням виплати допомоги, у зв`язку із набуттям права на пенсійну виплату. Призначення та виплату йому державної соціальної допомоги Управління припинило з січня 2022 року.

У січні 2023 року УСЗН по Шевченківському району отримало рекомендації верифікації Міністерства фінансів України, в яких ОСОБА_3 був зазначений як особа, яка одночасно отримує виплату державної соціальної допомоги та пенсію.

Додатковою перевіркою встановлено, що з 20.01.2022 ОСОБА_3 призначена пенсія за віком, водночас у березні 2022 року під час здійснення масового подовження виплати державних допомог згідно з постановою КМУ № 214 від 07.03.2022 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги та пільг на період введення воєнного стану» в ПК «АСОПД/КОМТЕХ» з 24.02.2022 відповідачу автоматично призначена допомога, яка виплачувалась до лютого 2023 року. Таким чином, відповідачу надмірно виплачено 21619,36 грн державних коштів.

Позивач зазначав, що продовження виплати державної соціальної допомоги ОСОБА_3 відбулось у автоматичному режимі без участі роботи спеціалістів Управління. У зв`язку з тим, що під масовий перерахунок підпадали десятки тисяч отримувачів різних видів допомог, відслідкувати та виявити помилку у ручному режимі було неможливо. Ця помилка виявилась тільки у січні 2023 року після проведення верифікації Міністерства фінансів України. Виплату державної соціальної допомоги за січень 2023 року було проведено до отримання рекомендацій верифікації, таким чином ОСОБА_3 помилково отримував допомогу в період з 24 лютого 2022 року до січня 2023 року.

У добровільному порядку відповідач не повернув коштів до державного бюджету, незважаючи на телефонні дзвінки та численні повідомлення (листи) про виникнення переплати та вирішення питання, щодо повернення надміру отриманої державної допомоги (№ 02-14/756 від 28.03.2023, № 11-19/809 від 04.04.2023)

Посилаючись на означені обставини, УСЗН по Шевченківському району просило суд стягнути зі ОСОБА_3 на його користь суми надмірно виплачених державних коштів тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату в сумі 21619,36 грн та судовий збір.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2023 рокув задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, УСЗН по Шевченківському району подалоапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з`ясування, просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2023 рокута ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що в силу ч. 3 цієї статті не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає повною мірою.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність розрахункової помилки зі сторони позивача та не встановив недобросовісності з боку відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_3 перебував на обліку в УСЗН по Шевченківському району, як отримувач тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату з 12 березня 2019 року.

У заяві від 12 березня 2019 року ОСОБА_3 просив про призначення йому тимчасової державної соціальної допомоги як особі, яка не набула права на пенсію та зазначив рахунок в банківській установі для перерахування грошової допомоги.

Відповідно до довідки № 5 від 07 лютого 2019 року про наявний страховий стаж, 06 лютого 2019 року ОСОБА_3 звернувся до органів Пенсійного фонду України, вік визначений ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - 60 років, страховий стаж, передбачений нормою зазначеної статті 26, наявний страховий стаж, за наявності не менш як 26 років страхового стажу - 21, не працює з 10.01.2001. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату 20 січня 2022 року. На обліку в органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

У поданій до заяви декларації відповідач вказав членів сім`ї: себе ОСОБА_3 та дружину - ОСОБА_4 . Вказав, що він та дружина не працюють. Транспортних засобів, земельних ділянок не мають, додаткових доходів до існування не мають.

Перед підписанням заяви та декларації відповідача попереджено про можливість відмови у призначені або припиненні виплати державної соціальної допомоги в разі подання неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан.

Крім того, відповідач надав позивачу копію паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та копію трудової книжки.

Рішенням Управління від 18 березня 2019 року на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідачеві призначено тимчасову державну соціальну допомогу особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату на півроку (з 20 січня 2019 року до 19 липня 2019 року) у розмірі 1497 грн щомісячно, про що складено відповідне повідомлення.

У подальшому кожні 6 місяців ОСОБА_3 звертався до Управління з заявою про призначення державної соціальної допомоги, як передбачено підпунктом 2 пункту 2 Порядку призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1098 - тимчасова допомога перераховується особі кожні шість місяців з урахуванням змін її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу і виплачується до досягнення такою особою віку, з якого вона набуває право на пенсійну виплату.

Востаннє з такою заявою позивач звертався до Управління 18 серпня 2021 року, додавши до заяви відповідну декларацію про доходи та майновий стан.

Рішенням Управління від 24 серпня 2021 року на підстав Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідачу призначено тимчасову державну соціальну допомогу особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату на півроку (з 01 липня 2021 року до 31 грудня 2021 року) в розмірі 1854 грн щомісячно, про що складено відповідне повідомлення.

У січні 2022 року ОСОБА_3 не звертався за продовженням виплати допомоги, у зв`язку із набуттям права на пенсійну виплату. Призначення та виплату управлінням державної соціальної допомоги припинено з січня 2022 року.

У січні 2023 року Управління отримало рекомендації верифікації Міністерства фінансів України, в яких ОСОБА_3 зазначений особою, яка одночасно отримує виплату державної соціальної допомоги та пенсію.

З 20 січня 2022 року ОСОБА_3 призначена пенсія за віком.

У березні 2022 року під час здійснення масового подовження виплати державних допомог згідно з постановою КМУ № 214 від 07 березня 2022 року «Деякі питання надання державної соціальної допомоги та пільг на період введення воєнного стану» в ПК «АСОПД/КОМТЕХ» з 24 лютого 2022 року ОСОБА_3 автоматично призначена допомога, яка виплачувалась йому до лютого 2023 року.

Таким чином, продовження виплати державної соціальної допомоги відповідачу відбулось в автоматичному режимі, це виявили у січні 2023 року після проведення верифікації Міністерства фінансів України.

Відповідно до рішення Управління від 06 лютого 2023 року, оскільки ОСОБА_3 виключено зі списку виплати допомоги з 20 січня 2022 року, здійснено перерахунок соціальної допомоги з 01 січня 2022 року до 19 січня 2022 року, розмір допомоги: 1934 грн.

Згідно з довідкою від 22 березня 2023 року ОСОБА_3 надміру виплачено державних коштів на загальну суму 21619,36 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком переплата з тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, виникла при одночасному отриманні пенсії за віком в період 24 лютого 2022 року до 31 січня 2023 року в розмірі 21619,36 грн.

Повідомленням УСЗН по Шевченківському району від 28 березня 2023 року № 02-14/756 ОСОБА_3 запрошено до Управління для вирішення питання стосовно надміру отриманих державних коштів. У разі його неявки, відповідача попереджено про звернення Управління до суду.

Проте матеріали справи не містять доказів про вручення ОСОБА_3 цього повідомлення.

Повідомленням УСЗН по Шевченківському району від 04 квітня 2023 року № 11-19/809 ОСОБА_3 повідомлено про необхідність повернення на рахунок Управління надмірно отриманих коштів в сумі 21619,36 грн.

Проте, доказів вручення відповідачу такого повідомлення матеріали справи також не містять.

У службовій записці від 10 квітня 2023 року працівник управління повідомив про виявлення факту одночасного отримання відповідачем пенсії за віком в період з 24 лютого 2022 року до 31 січня 2023 року та коштів тимчасової державної соціальної допомоги особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, у зв`язку з автоматичним подовженням виплат на час воєнного стану згідно з нормами законодавства.

Крім того, Службова місить інформацію про те, що у зв`язку з хворобою відповідача, з фактом надміру виплачених коштів ознайомлено його сина - ОСОБА_5 , але той відмовився повернути кошти добровільно. Також його повідомлено про стягнення в судовому порядку.

Позивачем не надано доказів, того що повідомлявся у встановленому порядку саме відповідач ОСОБА_3 .

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, у статті 1215 ЦК України встановлено як загальне правило (поверненню не підлягає допомога, яка виплачена юридичною особою добровільно), так і виключення з нього - відсутність розрахункової помилки зі сторони платника та недобросовісність з боку набувача. Наявність хоча б однієї з таких підстав виключає можливість застосування загального правила.

Тобто, відсутність розрахункової помилки та добросовісність набувача презумується, а тягар доказування наявності розрахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника: за загальним правилом цивільного процесу щодо змагальності сторін.

Враховуючи вищезазначені положення закону, грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Як правильно визначив суд першої інстанції, механізм призначення у період з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2020 року тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але не набула права на пенсійну виплату у зв`язку з відсутністю страхового стажу, передбаченого нормами зазначеної статті (далі - тимчасова допомога), за наявності в неї не менш як 15 років страхового стажу, та її виплати визначає Порядок призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1098 (далі - Порядок № 1098).

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку призначення тимчасової допомоги особі проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі їх утворення) (крім мм. Києва та Севастополя) рад, органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань соціального захисту населення, виконавчими органами рад об`єднаних територіальних громад (далі - органи соціального захисту населення) з урахуванням її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу.

Тимчасова допомога перераховується особі кожні шість місяців з урахуванням змін її майнового стану та середньомісячного сукупного доходу і виплачується до досягнення такою особою віку, з якого вона набуває право на пенсійну виплату.

Призначення допомоги здійснюється під час досягнення пенсійного віку, визначеного частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особа звертається до органів Пенсійного фонду України із заявою про видачу довідки про наявний страховий стаж.

Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку тимчасова допомога призначається з дня, що настає за датою досягнення пенсійного віку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо звернення за тимчасовою допомогою відбулося не пізніше ніж через три місяці після досягнення такого віку.

Призначення і виплата тимчасової допомоги та перелік необхідних документів встановлений Порядком призначення тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 р. № 1098.

Відповідно до пункту 5 Порядку (в редакції на момент звернення з заявою) для призначення тимчасової допомоги особа подає органу соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання або місцем фактичного проживання документи передбачені цим пунктом Порядку, зокрема: - заяву; документ, що посвідчує особу; - інформацію про адресу зареєстрованого місця проживання (адресу місця фактичного проживання); - документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідному контролюючому органу та мають про це відмітку в паспорті); - довідку про наявний страховий стаж, видану органами Пенсійного фонду України; - декларацію про доходи та майновий стан (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї) за останні шість календарних місяців, що передують місяцю звернення за призначенням тимчасової допомоги; - копію рішення про призначення опікуна (для особи, яку визнано недієздатною).

Інформація про склад сім`ї особи, яка звернулася за призначенням тимчасової допомоги, зазначається в декларації про доходи та майновий стан.

Форми заяви та декларації про доходи та майновий стан затверджено наказами Мінсоцполітики від 21 квітня 2015 р. № 441 «Про затвердження форми Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» та від 22 липня 2003 р. № 204 «Про затвердження форми Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб».

Відповідальність за достовірність наданої інформації покладається на особу, яка звернулася за призначенням тимчасової допомоги.

Відповідно до пункту 16 Порядку виплата призначеної тимчасової допомоги припиняється:

- якщо особою приховано відомості або навмисно подано недостовірні дані про її дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, що настає за тим, у якому виявлено зазначені факти;

- у разі працевлаштування або зайняття підприємницькою діяльністю - з місяця, в якому особа працевлаштувалася або зайнялася підприємницькою діяльністю;

- у разі призначення пенсії - з дати її призначення;

- у разі виїзду на постійне місце проживання за кордон - з першого числа місяця, що настає за місяцем виїзду;

- у разі смерті особи - з місяця, що настає за тим, у якому особа померла.

У разі неодержання тимчасової допомоги протягом шести місяців підряд її виплата тимчасово припиняється.

Відповідно до пункту 23 Порядку, контроль за правильністю призначення і виплати тимчасової допомоги здійснює орган соціального захисту населення, у тому числі через соціальних інспекторів.

Органи соціального захисту населення мають право робити запити і в строк до 15 календарних днів з дати надходження відповідного запиту безоплатно отримувати від територіальних органів ДФС, інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування інформацію, необхідну для перевірки достовірності даних, отриманих від особи, яка звертається за призначенням тимчасової допомоги.

Для перевірки даних про дохід (відсутність доходу) використовуються відомості ДФС із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, встановленому Мінсоцполітики та Мінфіном.

Відповідно до пункту 24 Порядку, якщо особою приховано відомості або навмисно подано недостовірні дані про її дохід та майновий стан, що вплинуло на призначення тимчасової допомоги і визначення її розміру та внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення: - визначають обсяг надміру виплачених коштів і встановлюють строк їх повернення залежно від матеріального стану особи; - повідомляють особі про обсяг надміру виплачених коштів і строк їх повернення; - у разі врахування надміру виплачених коштів під час виплати тимчасової допомоги в наступні періоди на підставі своїх рішень проводять щомісячні відрахування у розмірі, який не перевищує 20 відсотків суми, що підлягає виплаті; - у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлений строк вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку.

Згідно з пунктом 3 Порядку відшкодування коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання сум переплат пенсій та грошової допомоги, що є безнадійними до стягнення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15 травня 2003 року за № 374/7695, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як правильно вказав суд першої інстанції, помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів не пов`язані з обчисленнями, не можуть вважатися рахунковими помилками.

Крім того, сам позивач не заперечує факту його обізнаності про дату виникнення у відповідача права на пенсію (20 січня 2022 року).

Водночас ОСОБА_3 не звертався за виплатою йому допомоги в цей період, а матеріали справи не містять доказів його недобросовісної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, вони не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

Зокрема, суд першої інстанції правильно врахував висновки рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) від 20 жовтня 2011 року (остаточне рішення 20.01.2012), у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011р. Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120 від 05.01.2000 р, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, від 18.06.2002 р., ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Колегія суддів зауважує, щодоводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично повторюють доводи позовної заяви, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду з їх оцінки, проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив письмові докази та надав їм належну оцінку, виконавши вимоги ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

На думку колегії суддів, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить, її доводи зводяться до переоцінки доказів та не свідчать про наявність правових підстав для скасування заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2023 року, у зв`язку з чим, його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу УСЗН по Шевченківському району - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району залишити без задоволення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 11 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: