Справа №:755/1042/23
Провадження № 2/755/1555/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" листопада 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Шосткинської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шосткинської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: відібрати малолітню доньку ОСОБА_4 у матері ОСОБА_3 без позбавлення її батьківських прав та поверненням на виховання батькові ОСОБА_1 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.07.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, під час якого у сторін народилась дочка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08.09.2022 у справі № 755/6207/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 19.07.2014 (актовий запис № 1384) розірвано. 15.07.2022 сторонами було укладено договір між матір`ю та батьком дитини про проживання дитини, відповідно до якого сторони домовилися, що донька ОСОБА_4 після розірвання шлюбу буде проживати з її батьком ОСОБА_1 та виховуватися ним. Квартира знаходиться в задовільному стані, повністю облаштована для проживання в ній малолітньої ОСОБА_4 , з усіма створеними для неї умовами для навчання, розвитку та дозвілля. Він самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини. Разом з тим, усупереч положенням укладеного між батьками договору, матір дитини без попередження батька вивезла дитину за межі міста Києва, налаштовує дитину проти батька, хоча донька і сама виявляє бажання проживати з батьком, який може забезпечити їй належні умови проживання та розвитку, навчання, відпочинку. В судовому порядку місце проживання дитини батьки не визначали, з огляду на відсутність на той момент відповідного спору. Однак, він ще тоді наполіг на укладенні договору, оскільки розумів, що така ситуація - це лише питання часу. Більше того, він хвилюється за те, що дружина вивезе доньку закордон, скориставшись тим, що нині не вимагається нотаріально посвідчений дозвіл від батька дитини при перетині кордону. З огляду на зазначене переконаний, що відібрання доньки у матері без позбавлення її батьківських прав в судовому порядку є необхідним задля забезпечення захисту, перш за все, прав та інтересів дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі, за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи. Сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Зобов`язано Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору в строк до закінчення підготовчого судового засідання. Залучено до участі в справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - Службу у справах дітей Шосткинської районної державної адміністрації та у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачкою було отримано 20.02.2023, третьою особою, Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації - 15.02.2023, Службою у справах дітей Шосткинської міської ради - 17.02.2023, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомлення про вручення поштового направлення.

28.02.2023 до суду, від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про проведення судового засідання по справі без участі позивача та його представника.

07.03.2023 до суду, від представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації - Сови Т.В. надійшла заява про розгляд справи без присутності представника служби та прийняття рішення в найкращих інтересах дитини у відповідності до чинного законодавства.

09.03.2023 до суду, від відповідачки ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі, до якої остання долучила заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шустенко Л.С. та зареєстровану у реєстрі за № 289, у якій остання вказала, що повністю розуміючи значення своїх дій, ознайомлена з вимогами чинного сімейного законодавства, що регулюють питання та наслідки відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав, бажаючи настання таких наслідків, заявою підтвердила, що брати участь у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_4 , не буде, а тому проти відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_4 не заперечує.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2023 закрито підготовче провадження у цій справі, яку призначено до судового розгляду по суті.

15.03.2023 до суду з Шосткинської районної державної адміністрації надійшов лист, у якому повідомлено, що до розгляду у справі слід залучити як третю особу службу у справах дітей Шосткинської міської ради.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2023 залучено до участі у справі Службу у справах дітей Шосткинської міської ради.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. від 02.05.2023 прийнято цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Шосткинської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шосткинської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, до свого провадження.

16.05.2023 до суду з Служби у справах дітей Шосткинської міської ради надійшла заява про розгляд справи без участі представника служби, у якій додатково зазначено, що думку дитини ССД заслухати не може, тому при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду.

12.09.2023 до суду представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано клопотання про долучення доказів, з відповідними доказами.

20.09.2023 до суду представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано клопотання про долучення доказів, з відповідними доказами.

11.10.2023 до суду представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було подано клопотання про долучення доказів, з відповідними доказами.

Позивач, ОСОБА_1 , у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, з підстав заявлених у позові. Додатково пояснив суду, що після розірвання шлюбу ним з дружиною було укладено договір про проживання дитини, яким визначено про те, що донька буде проживати з ним. На період розлучення, донька проживала то у нього, то у відповідачки. Однак, відповідач доньку забрала та не віддає. Остання не хоче спілкуватися, не пояснює нічого та має своє життя. Зазначив, що спілкувався з донькою, вона бажає жити з ним, але він не хоче вплутувати дитину.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позов підтримав та просив його задовольнити. Додатково пояснив суду, що зі слів позивача йому відомо, що на момент розірвання шлюбу дитина проживала з батьком у місті Києві. У подальшому в сторін відбувся конфлікт та коли позивача не було вдома, остання зібрала речі, взяла дитину і поїхала у невідомому напрямку. На момент ухвалення рішення про розірвання шлюбу сторони мешкали разом. Позивачем для дитини створені всі умови для життя та розвитку.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі.

Уповноважені представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, у поданих до суду заявах просили проводити розгляд цивільної справи без їх участі та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини.

Суд, вислухавши доводи позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 19.07.2014 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.09.2022 у цивільній справі № 755/6207/22.

Від шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої записані - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 29.12.2015, актовий запис № 4806.

15.07.2022 між ОСОБА_1 (батько) та ОСОБА_3 (мати) було укладено договір між матір`ю та батьком дитини про проживання дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скутельник В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 84 (далі-Договір).

Згідно з п. 2 Договору, сторони домовились, що після розірвання шлюбу, їх донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде проживати з її батьком - ОСОБА_1 та виховуватися ним.

Відповідно до п. 3 Договору, батько зобов`язався піклуватися про здоров`я спільної дитини, брати участь у вихованні та утриманні дитини, забезпечити дитині достатній рівень освіти незалежно від стосунків подружжя.

Пункт 4 Договору проголошує, що мати зобов`язалась брати участь у вихованні та утриманні дитини добровільно незалежно від стосунків подружжя.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Відповідно до пунктів 2-5 частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї (стаття 9 вказаної Конвенції).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

На підставі вищевикладеного, оцінюючі надані суду письмові докази встановлені та обставини та факти під час судового розгляду даної цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.

Перевіряючи обставини під час судового розгляду, що слугували підставою позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог. Так, судом не було встановлено будь-яких обставин, які б зумовили прийняти рішення про відібрання дитини у відповідачки, оскільки судом не було обставин та фактів, які б свідчили про те, що відповідачкою як матір`ю дитини не забезпечено належних умов для проживання, не надається повноцінне виховання доньці, остання залишена в небезпеці та інших, визначених ст. 164, 170 СК України. Позивачем не надано до суду жодного належного, допустимого та достатнього доказу, який би на переконання суду, свідчив про наявність обставин, викладених у позовній заяві. Так, до суду позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач протиправно забрала дитину та вивезла, що свідчить про невиконання останньою умов укладеного між сторонами договору. Ба більше, з положень договору встановлено, що остання не позбавлена можливості брати участі у вихованні дитини, що серед іншого, може свідчити про тимчасове проживання та перебування доньки у матері під час виконання останньою материнських обов`язків. Суд не бере до уваги посилання позивача про те, що йому невідомо про місцезнаходження доньки, що є критичним для нього та доньки, оскільки судом не було встановлено про те, що позивачем вчинялися дії для з`ясування таких обставин та повідомлялись відповідні слідчі органи про такі події. Зазначене у сукупності свідчить про необґрунтованість та безпідставність позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей Шосткинської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Шосткинської міської ради про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, що є наслідком відмови у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, у порядку ст. 141 ЦПК України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 51, 104, 105, 112, 150, 164, 166, 164, 170, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 65 Цивільного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 76, 77-81, 209, 210, 223, 247, 265, 280, 281, 282, 284, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), треті особи: Служба у справах дітей Шосткинської районної державної адміністрації (, вул. Свободи, 54, м. Шостка, Сумська обл.), Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації (, вул. Харківське шосе, 4-А, м. Київ), Служба у справах дітей Шосткинської міської ради (вул. Садовий бульвар, 14, м. Шостка, Сумська обл.) про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 07.12.2023.

Суддя: