справа № 208/1992/23
№ провадження 2/208/673/23
РІШЕННЯ

Іменем України

22 червня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі:

головуючого, судді Івченко Т.П.,

секретар судового засідання Водоп`янової Ю.Д.,

за участі: представника позивача адвоката Машошиної А.О.,

представника відповідача адвоката Серебрякова Е.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження у місті Кам`янське Дніпропетровської області, цивільну справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про зменшення розміру аліментів», -

встановив:

1. Короткий зміст позовних вимог.

16 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 «про зменшення розміру аліментів», в якій просить зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі судового наказу Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 25.01.2023 року по справі № 209/2879/22 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення повноліття дитини.

2. Позиція сторони позивача.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 07 жовтня 2011 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який було зареєстровано Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області та зроблено актовий запис № 492 від 07 жовтня 2011р. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська шлюб між мною та ОСОБА_4 було розірвано.

Від спільного подружнього життя з ОСОБА_4 , позивач має малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.07.2017р. з позивача на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 травня 2017 року і до досягнення повноліття дитини.

З моменту винесення вказаного рішення суду про стягнення аліментів і до теперішнього часу позивач належним чином сплачую аліменти на користь ОСОБА_4 , на утримання сина ОСОБА_5 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів).

08 червня 2019 року позивач вдруге уклав шлюб із Відповідачкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який було зареєстровано дніпровським районним відділом у м. Кам`янське державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та зроблено актовий запис № 210 від 08.06.2019р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.01.2023 р. шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано.

Від спільного подружнього життя з ОСОБА_2 , позивач має малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 який наразі проживає з матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 та довідкою про реєстрацію місця проживання, на утримання якого з судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.01.2023 р. з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2022 року і до досягнення повноліття дитини.

Позивач належним чином сплачує аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання старшого сина ОСОБА_5 , оскільки дбає про належне матеріальне забезпечення сина, однак з народженням другого сина у іншому шлюбі, який також потребує належного матеріального забезпечення, подальша сплата аліментів у розмірі, встановленому рішенням суду, неможлива, так як фактично з заробітної плати будуть стягувати 50% грошового забезпечення, що призводить до погіршення його матеріального становища.

Таким чином, у зв`язку з тим, що у позивача на утриманні перебуває ще одна малолітня дитина, вважає, що у нього змінився сімейний стан, а тому аліменти, які стягуються на утримання сина - ОСОБА_3 на користь відповідача, мають бути зменшені до 1/6 частини всіх видів доходу позивача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, при цьому зменшення розміру аліментів до 1/6 частини доходів буде відповідати вимогам ст.182 та ч.5 ст.183 СК України щодо розміру аліментів на одну неповнолітню дитину.

Крім того адвокат Машошина А.О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 надала до суду відповідь на Відзив де зазначила, що16 травня 2023 року позивач отримав відзив на позовну заяву, ознайомившись з текстом відзиву на позовну заяву вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладені у відзиві не відповідають дійсності та є всі правові підстави для задоволення позовних вимог з огляду на те що, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою не мають жодного відношення до справи № 208/1992/23

У позивача відповідно до судових рішень, що додані до позовної заяви на утриманні перебуває 2 малолітніх дітей. Він сплачує однаково по 1/4 від всіх видів доходу щомісячно на утримання кожного із синів.

Відсутність позовної заяви про зменшення розміру аліментів щодо старшого сина на момент пред`явлення позовної заяви до відповідача була викликана об`єктивними обставинами, а саме відсутність матеріальної можливості сплатити судовий збір та витрати на правову допомогу.

Станом на момент надання цієї відповіді на відзив позивачем також заявлено позовну вимогу до ОСОБА_4 щодо зменшення розміру аліментів на утримання старшого сина з 1/4 на 1/6 від всіх видів доходу. Отже не може йти мова про надання переваги щодо матеріального забезпечення однієї дитини за рахунок збільшення витрат на іншу.

Більше того, до моменту відкриття виконавчого провадження позивач в добровільному порядку завжди брав участь у матеріальному забезпеченні свого сина ОСОБА_3 .

Твердження відповідача що не є підставою для зменшення розміру аліментів на утримання їх спільного сина ОСОБА_6 , який народився через 5 років після народження першого сина не заслуговують на увагу, з огляду на те, що майже до кінця 2022 року позивач з відповідачем проживали однією сім`єю і разом забезпечували сина, в тому числі Позивач. Саме відкриття виконавчого провадження у якому одразу ж за кілька місяців з`явився борг по сплаті аліментів (оскільки судовий наказ виданий лише у березні 2023 року, а стягнення здійснюється з грудня 2022 року) став підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів, оскільки матеріальної спроможності з врахуванням двох судових рішень по зобов`язанню сплачувати аліменти у розмірі 1/4 від всіх видів доходу на кожну дитину у позивача не має. Єдиним джерелом доходу є заробітна плата у розмірі 10000,00 грн. на місяць, яку позивач долучить до матеріалів справи пізніше з огляду на те, що головний офіс підприємства, де працює позивач знаходиться у м. Києві і підготовка довідки про доходи за інформацією керівника підприємства займає більше місяця, тому я не має можливості на момент подачі цієї відповіді на відзив надати таку довідку.

Так, відповідно до преюдиційних фактів, встановлених рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська по справі № 209/2878/22 від 26.01.2023 року. Позивач із відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини лише в листопаді 2022 року. До цього часу вони проживали разом і відповідно дитина проживала з ними і матеріально забезпечувалась позивачем. Судовий наказ про стягнення аліментів на користь відповідача відповідно до відмітки, яка на ньому зазначена був виданий лише в березні 2023 року. Отже, про будь-які привілеї однієї дитини за рахунок збільшення на утримання іншої не йдеться.

Щодо погіршення матеріального стану позивача, то слід зазначити, що дохід позивача до відкриття виконавчого провадження № 71406723 щодо стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 дозволяв сплачувати аліменти на утримання старшого сина та брати участь у забезпеченні молодшого сина, з огляду на те, що майже до кінця 2022 року сторони разом забезпечували дитину та разом вели господарство. Із врахуванням наявного боргу зі сплати аліментів у зв`язку із тим, що примусове стягнення здійснюється за попередній період, позивач не має матеріальної можливості сплачувати на кожну дитину по 1/4 від свого доходу.

Позивач має кредитну заборгованість у сумі 30840,00 грн., що підтверджується довідкою про заборгованість від 18.05.2023, оскільки заробітної плати на жаль не вистачає навіть для забезпечення базових потреб із врахуванням наявного військового положення у країні, неймовірного росту цін, отже, якщо раніше позивачу вистачало заробітної плати закрити базові життєві потреби на харчування, мінімальний одяг, комунальні послуги то на сьогоднішній день він не має такої можливості.

Також, позивач проживає зі своїми батьками, сплачую комунальні послуги та допомагає їм матеріально. І у випадку стягнення з нього фактично 50% від його доходу на обох дітей, він фактично опиниться на грані виживання і не зможе забезпечити собі на 5000,00 грн. навіть мінімальні життєві потреби.

Щодо надання переваги на утримання іншої дитини за ознакою національності, слід зазначити, що позивач обох своїх синів любить однаково та має однакове відношення до кожного з них. В п.1 позивач зазначив причину того, чому одразу не було заявлено вимоги по зменшенню аліментів одразу на обох дітей. Зазначення твердження щодо ознак національності є вкрай обурливими та принизливими для позивача, оскільки навіть маючи іншу національність він є громадянином України. І окрім нічим не підтверджених голослівних тверджень щодо національної ознаки, відповідач не надає жодного доказу на підтвердження своїх міркувань з цього приводу.

Щодо заборгованості позивача зі сплати аліментів, то враховуючи викладене у п. 1 цієї відповіді на відзив, його вини у виникненні заборгованості не має. Також однією із причин заявленої вимоги про зменшення розміру аліментів є бажання в повному обсязі сплачувати аліменти і у зв`язку із тим, що не має можливості сплачувати 1/4 від доходу, він готовий навіть в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу своєму синові ОСОБА_6 у розмірі 1/6 від своєї заробітної плати та не мати заборгованості. У випадку залишення розміру аліментів у розмірі 1/4 від доходів він вимушений буде мати заборгованість, оскільки опинився в скрутному матеріальному становищу і робить все можливе для забезпечення як своїх дітей, так і себе з батьками, однак на жаль поки що його рівень доходу вкрай низький.

Щодо додаткових витрат на дитину, то твердження відповідача про те, що позивач взагалі не приймає участі у вихованні та утриманні нашого сина є лише міркуванням, які не підтверджуються доказами. Оскільки лише з березні 2023 відкрито виконавче провадження і стягнення здійснюється одразу за попередній період. Майже до кінця 2022 року сторони проживали разом і відповідачці він передав весь свій дохід з огляду на ведення спільного господарства.

Відповідач посилається на лікування сина у 2021 році, при тому, що в цей період сторони жили разом, що вона сама підтвердила при розірванні шлюбу, що і зазначено у судовому рішенні та такі факти є встановленими судом. Ми проживали разом до листопада 2022 року. Я брав участь у лікуванні сина, про які зазначає відповідач.

Щодо плоско-вальгустної стопи нашого сина, то вказаний діагноз є вродженим та не потребує лікування, крім певних фізичних правильних навантажень дитини та масажу. Огляд та лікування сина здійснювались при їх спільному проживанні і він брав участь у всіх цих обстеженнях дитини.

За необхідності позивач готовий в міру можливостей добровільно надавати матеріальну допомогу дитині на додаткові витрати. Однак вказані медичні діагнози не є підставою для відмови у задоволенні вимоги щодо зменшення розміру аліментів.

Враховуючи викладене, з урахуванням наявності двох судових рішень з березня 2023 року щодо необхідності сплачувати аліменти на кожну дитину по 1/4 від всіх видів доходу, а єдиним джерелом доходу є заробітна плата, вважає, що є всі правові підстави для зменшення розміру аліментів.

3. Позиція сторони відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, але скориставшись своїм правом Відповідач надала до суду Відзив на позовну заяву в якій вказала, що позовної заяви та доданих до неї матеріалів, отримав представник відповідача, адвокат Серебряков Е.С., 01.05.2023 року, ознайомившись із текстом позовної заяви не можу погодитись з викладеними в ній обставинами та позовними вимогами, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Позивач, подаючи заяву про зменшення розміру аліментів, посилається на те, що на його утриманні перебуває ще одна малолітня дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Ця дитина народилась від першого шлюбу Позивача з ОСОБА_4 , також у Позивача у другому шлюбі, з відповідачкою, народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Тобто, станом на сьогодні, Позивач просить зменшити розмір аліментів на утримання другого нашого сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який народився через п`ять років після народження першого сина - ОСОБА_5 .

Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, що викладена у справі № 715/2073/20 від 28 травня 2021 року «сам факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів». Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини у іншому шлюбі - не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Отже, до позовної заяви, оформленої відповідно до вимог ЦПК України, обов`язково додаються докази, що обґрунтовують позовні вимоги (зміна розміру аліментів), а саме: докази зміни матеріального стану (довідки про доходи батьків, кредитні договори, будь-які інші документи, які можуть бути підтвердженням зміни матеріального становища, його погіршення).

Чого зроблено Позивачем не було. Позивав не довів, що його матеріальне становище погіршилось, що він не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання двох дітей від різних шлюбів у розмірі по 1/4 на кожну дитину. Згідно статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (надалі по тексту - Закон) розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частиною 2 даної статті Закону передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків.

Згідно ч. 3 цієї статті Закону загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Отже, посилання Позивача про те, що подальша сплата аліментів на утримання другого сина у розмірі встановленому рішенням суду неможлива так як фактично з його заробітної плати будуть стягуватись 50% грошового забезпечення, що призводить до погіршення його матеріального становища є безпідставним.

Законом передбачена можливість стягнення аліментів з заробітної плати боржника у розмірі більше ніж 50 відсотків.

Також відповідач звертає увагу на те, що Позивач, ОСОБА_1 , за національністю є азербайджанцем. А його перша дружина, ОСОБА_4 , яка є матір`ю його першого сина, за національністю також є азербайджанкою. Відтак їх перший син, ОСОБА_5 є корінним азербайджанцем за національністю батька і матері. Зі слів Позивача, це має велику роль для батька азербайджанця, оскільки спільний син у сторін ОСОБА_7 , не є повноцінним азербайджанцем, тому, що відповідач, його матір є українкою.

Тому, у Позивача від початку наших відносин з ним, складались особливі стосунки з першим сином, який для нього є корінним повноцінним азербайджанцем за національністю, а син відповідачки ні.

Тому відповідач вважає, що вимога Позивача про зменшення розміру аліментів на утримання нашого сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому зараз (три) роки, з 1/4 доходу на 1/6, а розмір аліментів для першого сина Позивача, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , якому зараз 9 (дев`ять) років залишається у розмірі 1/4 незмінною є безпідставною, на підтвердження цього додає до відзиву витяг з Реєстру «Судова влада» з якого вбачається, що Позивачем не подано до суду інший позов про зменшення розміру аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідач додає як доказ розрахунок заборгованості зі сплати аліментів Позивача як боржника, що виданий Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонально управління Міністерства юстиції (м. Одеса). З даного розрахунку вбачається, що Позивач сплачує аліменти на утримання нашого сина ОСОБА_6 на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 січня 2023 року № 209/2879/22 станом на 04.05.2023 року має заборгованість зі сплати аліментів на суму 16311, 00 грн., яка уторилась з грудня 2022 року по квітень 2023 року, також додає виписки з карткового рахунку, що відкриті у AT «Приватбанк» та і « ОСОБА_9 », якими підтверджено, що вона не отримувала від Позивача аліментів на утримання сина, жодних надходжень від нього не надходило.

Відтак, підстав для зменшення розміру аліментів у Позивача немає, оскілки останній не сплачує аліментів, що визначений судом.

Відповідач, є матір`ю сина Позивача, самостійно його виховує і утримує, оскільки Позивач взагалі не приймає участі в утриманні і виховай дитини.

Спільний син ОСОБА_6 мав оперативне лікування у 2021 році, як вбачається з виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 9351, що додається, сину ОСОБА_6 був встановлений діагноз - К 43.9 - інша та неуточнена грижа черевної стінки без непрохідності чи гангрени. За анамнезом хвороби: дитина хворіла з народження. Окрім цього, на підставі огляду лікаря дитячого невролога ОСОБА_10 , що додається, у сина ОСОБА_6 були скарги на скудний словарний запас, рухове розвинення. Враховуючи скарги, анамнез, клінічні прояви лікарем був встановлений діагноз - мінімальна мозкова дисфункція, ОНР 1ур. На підставі огляду лікаря ортопеда - травматолога ОСОБА_11 , що додається, у сина ОСОБА_6 , враховуючи скарги, анамнез, клінічні прояви встановлений діагноз: плоско вальгустна установка стоп з приведенням переднього відділу стопи. Зазначає, що Позивач у цей час здоров`ям дитини не цікавився, участі не приймав, коштів не надавав.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням доданих доказів вважає, що підстав для зменшення розміру аліментів у Позивача немає.

Крім того відповідач надала Заперечення на Відповідь на Відзив, де зазначила, що не може погодитись з викладеними у відповіді на відзив обставинами і вважає необхідним їх спростувати, з огляду на наступне.

Позивач посилається у відзиві на те, що позовну заяву про зменшення розміру аліментів щодо старшого сина ОСОБА_12 не подавав з об`єктивних причин, а саме через відсутність матеріальної можливості сплатити судовий збір та витрати на правову допомогу. Однак, таке твердження Позивача суперечить тому, що на позовну заяву про зменшення розміру аліментів на сина ОСОБА_3 Позивач знайшов матеріальну можливість, а на подання позовної заяви про зменшення розміру аліментів на сина від першого шлюбу ОСОБА_13 - ні. Позивач лише зараз, посилається на те, що ним подана 19 травня 2023 року до суду позовна заява про зменшення розміру аліментів на сина від першого шлюбу ОСОБА_14 . Звертає увагу на те, що станом на сьогодні, немає рішення суду про зменшення розміру аліментів на ОСОБА_5 , тому копія першої сторінки із штампом суду про прийняття позовної заяви не є належним, допустимим і достатнім доказом того, що цей факт встановлений судом.

Щодо матеріального становища Позивача, вказує на те, що жодним належним, допустимим і достатнім доказом Позивач не довів своє скрутне матеріальне становище.

Посилання Позивача на те, що «матеріальної спроможності з врахуванням двох судових рішень по зобов`язанню сплачувати аліменти у розмірі від усіх видів доходу на кожну дитину у Позивача немає» є безпідставними і не доведеними. Позивач посилається на те, що єдиним джерелом доходу є його заробітна плата у розмірі 10 000 грн. на місяць, однак такі твердження, що не мають доказового значеним є необґрунтованим. Те, що Позивач має нібито згодом надати довідку про дохід є таким, що не має братися до уваги судом, оскільки згідно ст. 83 ПДК України, сторони подають докази у справі у визначеному порядку. Так ч. 2 даної статті передбачено, що Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах Інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Позивач не довів, що ним вживалися всі дії необхідні для отримання цього доказу. Відтак, такий доказ, що поданий з порушенням є недопустимим.

Окрім цього те, що у Позивача є кредитні зобов`язання, це не позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти на утримання власної дитини.

Згідно наданої Позивачем довідки про кредитну заборгованість, сума якої склала 30848 грн. і утворилась на 18.05.2023 року з моменту відкриття - 26.05.2021 року.

Також безпідставними є посилання Відповідача про те, що останній проживає зі своїми батьками, сплачує за комунальні послуги і допомагає їм матеріально, оскільки жодних належних, достовірних і допустимих доказів цьому позивачем не надано.

Не заслуговують на увагу посилання Позивача на те, що на його утриманні перебувають батьки, оскільки примусового стягнення аліментів з нього на їх утримання не здійснюється, а допомогу він надає у добровільному порядку. Окрім цього батьки є пенсіонерами та отримують пенсію.

Також, Позивач стверджує, що заробітної плати у розмірі 10000 грн. йому не вистачає для забезпечення базових потреб з урахуванням неймовірного росту цін та інше.

Однак, Позивач має нести відповідальність і має утримувати своїх дітей у встановленому законом порядку. Те, що він вказує, що у разі стягнення з нього фактично 50% від доходу, він опиниться на грані виживання, є недоречним та перебільшеним, оскільки 5000 грн. є достатнім на місяць для мінімального рівня життя кожної людини, з урахуванням того, що станом на сьогодні розмір мінімальної заробітної плати складає 6700 (без відрахування податків).

Тим паче, що Позивач є фізично здоровою людиною, працездатною і може за бажання забезпечити достатній рівень життя собі з урахування понесення обов`язків по сплаті аліментів на дітей.

Тож відповідач категорично не погоджується з доводами Позивача, що рівень його заробітної плати дуже низький, оскільки Конституцією України гарантовано право на вільний вибір роботи, на яку він вільно погоджується, а матеріальне утримання дітей є його обов`язком, і Відповідач не мусить нести неспівмірні, витрати з утримання дитини лише з підстав того, що доходи позивача менше ніж потрібно на його думку. При цьому, що належними і допустимими доказами не підтверджено погіршення майнового стану Позивача, що не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Таким чином, за рішенням суду розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що Позивач має на утриманні двох дітей, без погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Тому позовні вимоги Позивача щодо зміни розміру аліментів є необґрунтованими тому просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

16 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 «про зменшення розміру аліментів».

16 березня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано до провадження судді Івченко Т.П..

24 квітня 2023 року Ухвалою судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у справі, встановлено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та справу призначено до розгляду по суті.

28 квітня 2023 року представником відповідача, адвокатом Серебряковим Е.С. на офіційну електронну адресу суду подав заяву в якій просив надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи, з матеріалами справи ознайомився 01.05.2023 року, про що написав на заяві власноруч.

16 травня 2023 року відповідачем через канцелярію суду подано Відзив на позовну заяву разом з додатками, які долучені до матеріалів справи.

19 травня 2023 року представником позивача адвокатом Машошиною А.О. через канцелярію суду подано Відповідь на відзив разом з додатками, які долучені до матеріалів справи.

29 травня 2023 року відповідачем через канцелярію суду подано Заперечення на Відповідь на Відзив на позовну заяву, які долучені до матеріалів справи.

16.06.2023 року представником позивача адвокатом Машошиною А.О. через канцелярію суду подано клопотання про доручення доказів до матеріалів справи, докази були долучені до матеріалів справи.

Розгляд справи по суті відбувся 22 червня 2023 року за участю представників сторін, адвоката Машошиною А.О., яка діє в інтересах позивача та адвоката Серебрякова Е.С., який діє в інтерсах відповідачки.

Розглянувши подані позивачем, відповідачем та їх представниками документи, вислухавши представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем та її представником докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

5. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2011 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який було зареєстровано Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції в Дніпропетровській області та зроблено актовий запис № 492 від 07 жовтня 2011р.

Як вбачається з Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська шлюб між мною та ОСОБА_4 було розірвано.

Як вбачається з матеріалів справи, від спільного подружнього життя з ОСОБА_4 , позивач має малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.07.2017р. з позивача на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 травня 2017 року і до досягнення повноліття дитини.

Як встановлено судом, 08 червня 2019 року позивач уклав шлюб із Відповідачкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який було зареєстровано дніпровським районним відділом у м. Кам`янське державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області та зроблено актовий запис № 210 від 08.06.2019р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

Як вбачається з Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.01.2023 р. шлюб між позивачем та ОСОБА_2 було розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що від спільного подружнього життя з ОСОБА_2 , позивач має малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 який наразі проживає з матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 зареєстрована разом зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.01.2023 р. з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2022 року і до досягнення повноліття дитини.

Як вбачається з Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виданий Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонально управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Позивач сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_6 на підставі судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25 січня 2023 року № 209/2879/22, та станом на 04.05.2023 року має заборгованість зі сплати аліментів на суму 16311, 00 грн., яка уторилась з грудня 2022 року по квітень 2023 року.

Виписки з карткового рахунку відповідача, що відкриті у AT «Приватбанк» та і « ОСОБА_9 », підтверджують, що вона не отримувала від Позивача аліментів на утримання сина, та жодних надходжень на рахунки від позивача не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи, спільний син сторін ОСОБА_7 мав оперативне лікування у 2021 році, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 9351, в який зазначено, що ОСОБА_15 був встановлений діагноз - К 43.9 - інша та неуточнена грижа черевної стінки без непрохідності чи гангрени. За анамнезом хвороби: дитина хворіла з народження.

На підставі огляду лікаря дитячого невролога ОСОБА_10 , що додається, у ОСОБА_3 були скарги на скудний словарний запас, рухове розвинення. Враховуючи скарги, анамнез, клінічні прояви лікарем був встановлений діагноз - мінімальна мозкова дисфункція, ОНР 1ур.

На підставі огляду лікаря ортопеда - травматолога ОСОБА_11 , що додається, у ОСОБА_3 , враховуючи скарги, анамнез, клінічні прояви встановлений діагноз: плоско вальгустна установка стоп з приведенням переднього відділу стопи.

Згідно довідки № 001231863 від 19.05.2023 року про склад сім`ї за адресою: АДРЕСА_4 з 17.02.2014 року зареєстровано 4 особі, батько позивача ОСОБА_16 , мати позивача ОСОБА_17 , позивач ОСОБА_1 та його син від першого шлюбу ОСОБА_5 .

Згідно довідки № 44 від 02.06.2023 року позивач ОСОБА_1 працює в ТОВ «Лем транс» з 12.02.2016 року на посаді електрогазозварника 4 розряду та його заробітна плата з листопада 2022 року по квітень 2023 року сукупний дохід становить 136443,72 грн., утримання становить 55408,87 грн. та сума до виплати позивачу становить 81034,85 грн.

Як вбачається з Ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська справа № 209/2806/23 від 07.06.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів, справи призначено до розгляду на 04.07.2023 рік на 10.20 год.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.05.2023 року позивач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 19727 грн. 90 коп. де в графі сплачено боржником вказано, 0,00 грн.

6. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні спору та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположнихсвобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4 ,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В частині 2 ст.141 СК України зазначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 Сімейного кодексу України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3 відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України (Постанова ВС від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження 61-51сво18)).

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що він сплачує аліменти на сина від іншого шлюбу, його мати та батько є пенсіонерами і також потребують матеріальної допомоги він нього.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан. Оскільки на підставі Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.07.2017р. з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 травня 2017 року і до досягнення повноліття дитини, які він справно сплачував, та зараз на підставі Судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.01.2023 р. з нього стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 грудня 2022 року і до досягнення повноліття дитини. Таким чином загалом з нього стягнуто на двох дітей 50 % від його доходу.

Крім того, зазначив, що єдиним джерелом доходу є заробітна плата у розмірі 10000,00 грн. на місяць, крім того, позивач проживає зі своїми батьками, сплачую комунальні послуги та допомагає їм матеріально, і у випадку стягнення з нього фактично 50% від його доходу на обох дітей, він фактично опиниться на грані виживання і не зможе забезпечити собі на 5000,00 грн. навіть мінімальні життєві потреби, що, на думку позивача, свідчить про погіршення його матеріального стану.

Суд вважає, що в даному випадку, саме позивач, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, повинен довести обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі.

Натомість, звертаючись до суду з таким позовом, ОСОБА_1 не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у нього погіршився матеріальний стан після видачі Судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 25.01.2023 р. про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення Судового наказу суттєво погіршився його матеріальний стан, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Посилання позивача на те, що він надає матеріальну допомогу своїм батькові та матері, які є пенсіонерами, суд не приймає до уваги, оскільки надання такої матеріальної допомоги жодними доказами не підтверджується. При цьому, надання платником аліментів матеріальної допомоги своїй матері та батькові не позбавляє його обов`язку сплачувати аліменти на утримання своєї дитини у належному розмірі.

Так, як на підставу для зменшення розміру аліментів, позивач посилається на погіршення його матеріального стану.

Однак, суд критично оцінює такі доводи, адже згідно наданої суду довідки № 44 від 02.06.2023 року позивач ОСОБА_1 працює в ТОВ «Лемтранс» з 12.02.2016 року на посаді електрогазозварника 4 розряду та його заробітна плата з листопада 2022 року по квітень 2023 року, сукупний дохід за шість місяців становить 136443,72 грн., утримання становить 55408,87 грн. та сума до виплати позивачу становить 81034,85 грн. таким чином істотної тенденції зміни розміру заробітної плати не спостерігається.

Інших доказів, окрім вказаної довідки, суду позивачем не надано.

Надані до позовної заяви додатки, не відображають загальний рівень доходу позивача.

В свою чергу, посилання позивача на те, що він сплачує аліменти на утримання синя від іншого шлюбу, без підтвердження належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19.

Окрім факту стягнення з позивача аліментів на утримання двох дітей від різних шлюбів по частині з усіх видів доходу народження на кожну дитину, платник аліментів повинен також довести суду і надати відповідні докази на підтвердження того, що тепер його матеріальний стан погіршився.

Діти від іншого шлюбу не повинні бути звужені у правах через утримання з платника аліментів на іншу дитину, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61- 1031св21).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Суд також враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках її життя, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку, матір.

Таким чином, позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про наявність підстав для зменшення розміру аліментів не надано, а тому підстави для задоволення таких позовних вимог до відповідача відсутні.

Суд також виходить з того, що встановлений судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 січня 2023 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без доведення погіршення майнового стану платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 та суперечитиме її інтересам.

Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. А тому суд приходить до висновку, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, та в їх задоволенні слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

7. Розподіл судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивачу відмовлено у повному обсязі, витрати понесені стороною позивача при зверненні із позовом, в розмірі 1073 (однієї тисячі сімдесят три) гривні 60 копійок, як сплаченого судового збору, покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-268, 274, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про зменшення розміру аліментів», - відмовити у повному обсязі.

Витрати понесені стороною позивача при зверненні із позовом, в розмірі 1073 (однієї тисячі сімдесят три) гривні 60 копійок, як сплаченого судового збору, покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Повний текст рішення був складений у строк передбачений ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

Сторони:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Івченко Т. П.