Справа № 727/3846/23
Провадження № 2/727/892/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м.Чернівці

у складі : головуючого судді Танасійчук Н.М.

секретаря Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради про визначення права спільної часткової власності.

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради про визначення права спільної часткової власності.

Позовні вимоги мотивує тим, що Позивачу ОСОБА_1 та Відповідачу ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . Частки позивачки та відповідача у праві спільної часткової власності на квартиру є рівними та становлять по 1/2. Земельна ділянка, на якій розташована квартира, також в рівних частинах належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Під час подружнього життя сторони здійснили реконструкцію вищезазначеної квартири. Із наданої довідки міського комунального БТІ №1700 від 28 жовтня 2022 року вбачається, що загальна площа квартири після проведення реконструкції складає 413,61 кв.м., в тому числі 7 житлових кімнат площею 142,8 кв.м.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04 жовтня 2021 року було розірвано шлюб між сторонами.

Звернувшись до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю щодо прийняття в експлуатацію самочинно реконструйованої квартири, сторони отримали відповідь №Ф-17/18-01/11 від 22 лютого 2023 року у якій вказано, що механізму та умов прийняття в експлуатацію об`єктів, збудованих (реконструйованих) самочинно, чинним законодавством України не передбачено. Окрім того, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю посилається на ст.376 ЦПК України відповідно до якої право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю відмовила в узаконенні самочинно реконструйованої квартири, вказавши на судовий порядок вирішення вказаного питання. У зв`язку із чим в Позивачки відсутня будь- яка інша можливість узаконити самочинно реконструйовану квартиру, аніж шляхом звернення до суду.

На підставі викладеного просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності (по 1/2 частині за кожним) на реконструйовану квартиру та право спільної часткової власності (по 1/2 частині за кожним) та самочинно збудований гараж.

Представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Федорюком А.Л. відзиву на позовну заяву подано не було.

Згідно Ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівці від 20 квітня 2023 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з письмовою заявою, в якій позов підтримує повністю, просить справу розглянути у її відсутність.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, спрямували на адресу суду клопотання в якому просять справу розглядати у їх відсутність та прийняти рішення яким визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, встановив наступне:

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 13 грудня 2018 року, що зареєстрований в реєстрі за №3217, копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 грудня 2018 року №149359310 та №149358820 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_1 . (а.с.13-20)

Земельна ділянка, за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 грудня 2018 року, копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 грудня 2018 року №149370084 та №149370352(а.с.21-28).

Судом встановлено, що згідно рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04 жовтня 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. (а.с. 29-31)

Встановлено, що відповіддю №Ф-17/18-01/11 від 22 лютого 2023 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю сторонам повідомлено, що прийняття в експлуатацію самочинно реконструйованої квартири неможливе по причині відсутності механізму та умов прийняття в експлуатацію об`єктів, збудованих (реконструйованих) самочинно. (а.с.87)

Також встановлено, що сторонами було отримано будівельний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 від 27 жовтня 2022 року (а.с. 87-98).

З висновків та рекомендацій за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 104/23 від 06.09.2023 (а.с. 127-136) встановлено технічний стан квартири АДРЕСА_3 та гаража літ. В і їх несучих та огороджувальних конструкцій, їх стан оцінюється як задовільний та в цілому об`єкти відповідають вимогам Державних стандартів, міцності, стійкості та необхідної довговічності.

В ч. 1 ст. 4 ЦПК України встановлено - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім того, слід взяти до уваги, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідками, спричиненими цими порушеннями.

У статті 60 СК України зазначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Згідно з частиною другою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися.

Згідно ч.3 ст.375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Виходячи із положень ч.3,5 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3,4,9 Постанови від 30.03.2012 р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону №2780 XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Пунктом 12 цієї ж постанови роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (ч.2 ст.376 ЦК України). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (ч.2 ст.375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи №6-1328цс15 зазначено, що згідно із ч.1 ст.376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення ч.1 ст.376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься в пункті 3 ДБН В.3ю2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22.07.2009 №295, відповідно до якого реконструкція це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Земельну ділянку та квартиру сторони придбали, перебуваючи у шлюбі, та здійснили реконструкцію належної їм квартири за спільні кошти та власними зусиллями.

Як встановлено сукупністю досліджених доказів, здійснене сторонами у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самочинне перепланування та реконструкція належної їм на праві власності квартири відповідає вимогам будівельних норм і правил, що підтверджується технічним висновком експерта ( а.с.127- 156) Крім цього, проведена ними самочинна реконструкція не порушує права власників інших квартир, що підтверджується наявними в матеріалах справи заявами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Таким чином вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання за нею та ОСОБА_2 права спільної часткової власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо визнання права власності за сторонами самочинно збудованого гаражу, слід зазначити наступне:

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За змістом ч.1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

На підставі частини п`ятої статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб.

Як було встановлено судом з витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13 грудня 2018 року №149370084 та №149370352 земельна ділянка, за адресою АДРЕСА_2 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності.

З наявних в матеріалах справи заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 встановлено відсутність порушення прав інших осіб.

З висновків та рекомендацій за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 104/23 від 06.09.2023 (а.с. 127-136) встановлено технічний стан квартири АДРЕСА_3 та гаража літ. В і їх несучих та огороджувальних конструкцій, їх стан оцінюється як задовільний та в цілому об`єкти відповідають вимогам Державних стандартів, міцності, стійкості та необхідної довговічності.

Аналізуючи наведене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити у повному обсязі

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 15, 16, 181, 328, 331, 368, 372, 376 ЦК України, суд, -

У х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності (по 1/2 частині за кожним) на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 413,61 кв.м., в тому числі житловою площею 142,8 кв.м.;

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності (по 1/2 частині за кожним) на самочинно збудований гараж літ.В, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 56,2 кв.м.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.М. Танасійчук