Провадження №2/447/501/23
Справа №447/2313/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

22.11.2023 Миколаївський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Друзюк М.М.,

секретар судового засідання Іськів О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

за участі:

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

встановив:

Позивач ОСОБА_1 подала до Миколаївського районного суду Львівської області позов до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 23.04.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної Новороздільського міського управління юстиції у Львівській області про що зроблено відповідний актовий запис за №39. Після одруження позивачка змінила прізвище на « ОСОБА_5 ». У період перебування у шлюбі 13.04.2017, за спільні кошти ними набуто квартиру АДРЕСА_1 , вартістю - 124 053 грн. що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 13.04.2017 державним нотаріусом Новороздільської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 1123, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Оскільки, з відповідачем не може досягнути згоди щодо користування, розпоряджання та володіння спільним майном, просить позов задоволити і визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру АДРЕСА_1 , провести поділ спільної сумісної власності подружжя та визначити на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 , виходячи з презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі.

Ухвалою суду від 27.07.2023 у справі відкрито провадження і призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 07.09.2023. Відповідачу визначено строк для подання відзиву, заперечень.

На адресу суду 24.08.2023 надійшов відзив від відповідача, у якому просить в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що він з позивачкою зареєстрували шлюб 23.04.2015, після одруження проживали разом з його батьками за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки свого власного житла у них не було. У 2017 році через відсутність взаєморозуміння і напруженість у стосунках його дружини з батьками, з метою збереження сім`ї, у якій на той час уже була малолітня дитина: син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батько, який займається підприємницькою діяльністю, дав йому кошти у сумі 10 000 доларів США на придбання 2-х кімнатної квартири, яка була придбана за 13 000 доларів США, враховуючи послуги ріелтора. Відповідач зазначає, що батьки позивачки дали їй лише 4100 доларів США. Таким чином, спірна квартира була придбана за час шлюбу, але не за спільні кошти подружжя, тому не може вважатися об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Після фактичного розпаду сім`ї і припинення сімейних стосунків з ініціативи позивача, вона добровільно покинула квартиру і переселилася до своєї матері, позивач ніколи не вважала цю квартиру своєю, не була у ній зареєстрована, однак має на меті цю квартиру поділити в рівних частинах з метою продажу і отримати половину грошових коштів від продажу, які їй не належать. Вказав, що спірна квартира була придбана не на спільні грошові кошти сторін у справі як подружжя, а на грошові кошти їхніх батьків, і не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вказав, що з метою мирного врегулювання цього спору погоджується сплатити позивачці грошові кошти в сумі 4100 доларів США, що рівнозначно частці розміром 2/7.

На адресу суду 11.09.2023 від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій просить позов задоволити, вказавши, що доводи відповідача щодо вартості квартири є голослівними, надуманими. Відповідач не заперечує факту укладення договору купівлі-продажу спірної квартири від 13.04.2017, який в силу ст. 204 ЦК України, є правомірним. Заперечує твердження відповідача про отримання коштів на придбання квартири від його батька, про такі кошти ніколи не знала, згоду на отримання коштів не надавала. Крім цього, вказала, що не є належним та допустимим доказом запис телефонної розмови, на який посилається відповідач, оскільки невідомо джерело походження такого запису, його автентичність, події, які нібито на ньому зафіксовані.

Від відповідача 21.09.2023 надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому зазначив, що джерелом матеріальних доходів сім`ї позивача та відповідача у складі трьох осіб на час придбання спірної квартири у квітні місяці 2017 року , була лише заробітна плата відповідача, з якої власне і утримувалася сім`я сторін, яка складала в середньому 300 доларів в місяць. Тому придбати 2-х кімнатну квартиру у місті Новий Розділ Львівської області навіть за ринковою вартістю 124 053 грн. вказаною у п. 5 договору купівлі-продажу квартири (еквівалентною на час придбання квартири- 4636,0 доларів США), на який (договір) покликається позивач у відповіді на відзив, сторони не мали жодної фінансової можливості. До матеріалів справи відповідачем долучений аудіоносій (аудіодиск), на який перенесена телефонна розмова, з позивачем та мамою відповідача у якій протилежна сторона підтверджує той факт, що гроші на придбання квартири в сумі 10 00 доларів США надав батько відповідача. Спірна квартира взагалі не була придбана за спільні грошові кошти сторін у справі, як подружжя, а за грошові кошти їх батьків у таких частинах: 10 000 дол. США грошові кошти батьків відповідача та 4 100 дол. США - грошові кошти батьків позивачки. За таких умов це майно не належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу, а тому не може бути об`єктом спірного правовідношення між сторонами. Окремо зазначив, що не може погодитися з вимогою позивача про поділ квартири на рівноцінні частки, оскільки ні він, ні позивач своєю працею цих грошей не заробили і жодних спільних грошових коштів подружжя на купівлю спірної квартири не вкладали.

Ухвалою суду від 26.09.2023 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивачки, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Із статей Сімейного кодексу України, що регулюють спірні правовідносини вбачається таке.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності,навіть тоді,коли вонибули придбаніза рахунокспільних коштівподружжя. Особистоюприватною власністюдружини,чоловіка єпремії,нагороди,які вона,він одержализа особистізаслуги. Судможе визнатиза другимз подружжяправо начастку цієїпремії,нагороди,якщо будевстановлено,що вінсвоїми діями(веденнядомашнього господарства,виховання дітейтощо)сприяв їїодержанню. Особистоюприватною власністюдружини,чоловіка єкошти,одержані яквідшкодування завтрату (пошкодження)речі,яка їй,йому належала,а такожяк відшкодуваннязавданої їй,йому моральноїшкоди. Особистоюприватною власністюдружини,чоловіка єстрахові суми,одержані нею,ним заобов`язковимособистим страхуванням,а такожза добровільнимособистим страхуванням,якщо страховівнески сплачувалисяза рахуноккоштів,що булиособистою приватноювласністю кожногоз них. Судможе визнатиособистою приватноювласністю дружини,чоловіка майно,набуте нею,ним зачас їхньогоокремого проживанняу зв`язкуз фактичнимприпиненням шлюбнихвідносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

За ст.60СК України, майно,набуте подружжямза часшлюбу,належить дружиніта чоловіковіна правіспільної сумісноївласності незалежновід того,що одинз нихне мавз поважноїпричини (навчання,ведення домашньогогосподарства,догляд задітьми,хвороба тощо)самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Також, відповідно дост.61СК України,об`єктомправа спільноїсумісної власностіподружжя можебути будь-якемайно,за виняткомвиключеного зцивільного обороту. Об`єктомправа спільноїсумісної власностіє заробітнаплата,пенсія,стипендія,інші доходи,одержані одниміз подружжя. Якщоодним ізподружжя укладенодоговір вінтересах сім`ї,то гроші,інше майно,в томучислі гонорар,виграш,які булиодержані зацим договором,є об`єктомправа спільноїсумісної власностіподружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Крім цього,відповідно дост.65СК України,дружина,чоловік розпоряджаютьсямайном,що єоб`єктомправа спільноїсумісної власностіподружжя,за взаємноюзгодою. Приукладенні договоріводним ізподружжя вважається,що віндіє зазгодою другогоз подружжя.Дружина,чоловік маєправо назвернення досуду зпозовом провизнання договорунедійсним яктакого,що укладенийдругим ізподружжя безїї,його згоди,якщо цейдоговір виходитьза межідрібного побутового. Дляукладення одниміз подружжядоговорів,які потребуютьнотаріального посвідченняі (або)державної реєстрації,а такождоговорів стосовноцінного майна,згода другогоз подружжямає бутиподана письмово. Згодана укладеннядоговору,який потребуєнотаріального посвідченняі (або)державної реєстрації,має бутинотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Стаття 69СК України,вказує,що дружинаі чоловікмають правона поділмайна,що належитьїм направі спільноїсумісної власності,незалежно відрозірвання шлюбу. Дружинаі чоловікмають праворозділити майноза взаємноюзгодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Окрім цьогоу статті70Кодексу зазначається,що уразі поділумайна,що єоб`єктомправа спільноїсумісної власностіподружжя,частки майнадружини тачоловіка єрівними,якщо іншене визначенодомовленістю міжними абошлюбним договором. Привирішенні спорупро поділмайна судможе відступитивід засадирівності частокподружжя заобставин,що маютьістотне значення,зокрема якщоодин ізних недбав проматеріальне забезпеченнясім`ї,приховав,знищив чипошкодив спільнемайно,витрачав йогона шкодуінтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Окрім наведеногост.71СК Українирегулює способита порядокподілу майна,що єоб`єктом праваспільної сумісноївласності подружжята відповіднодо такої,майно,що єоб`єктомправа спільноїсумісної власностіподружжя,ділиться міжними внатурі. Якщодружина тачоловік недомовилися пропорядок поділумайна,спір можебути вирішенийсудом.При цьомусуд бередо увагиінтереси дружини,чоловіка,дітей таінші обставини,що маютьістотне значення. Неподільніречі присуджуютьсяодному з подружжя,якщо іншене визначенодомовленістю міжними. Речідля професійнихзанять присуджуютьсятому зподружжя,хто використовувавїх усвоїй професійнійдіяльності.Вартість цихречей враховуєтьсяпри присудженнііншого майнадругому зподружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченихЦивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 30постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що рівністьправкожногоізподружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (2947-14). У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно з приписами частини 1 та 2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим (пункти 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось та не спростовано, 23.04.2015 між сторонами зареєстровано шлюб, що встановлено із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 . Сторонами не заперечувалося, що шлюб між ним розірвано, що підтверджується рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 07.09.2023

З нотаріально посвідченої заяви від 13.04.2017 встановлено, що позивачка ОСОБА_1 надала згоду на придбання її чоловіком відповідачем ОСОБА_2 у спільну власність квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на умовах та за ціною на його розсуд.

13 квітня 2017 року між ОСОБА_7 (продавець) , з однієї сторони, та ОСОБА_2 ,(покупець) з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 51.6 кв.м..

13 квітня 2017 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що встановлено з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.07.2023.

Відповідно до п. 8 договору від 13.04.2017, продавцю відомо про згоду дружини покупця на укладення цього договору, що підтверджує заява гр. ОСОБА_1 , справжність підпису на якій засвідчена ОСОБА_8 , державним нотаріусом Новороздільської держнотконтори 13 квітня 2017р. за реєстровим №1122».

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , є мамою відповідача, повідомила, що сторони у справі до 2019 року проживали разом з нею та чоловіком за адресою: АДРЕСА_4 . Надалі, вони з чоловіком вирішили купити синові квартиру, на купівлю якої чоловік дав синові у 2017 році в їхній квартирі 10 000 доларів США. Вартість спірної квартири становила 12 500 доларів, потім батьки позивачки дали 4100 доларів. Квартиру придбали у 2017 році, розрахунок за квартиру проводили в доларах, при підписанні договору купівлі-продажу були присутні син, невістка, вона, продавець, нотаріус. Повідомила, що невісткою перебуває у звичайних стосунках, у лютому 2023 року невістка дізналася про онкологічне захворювання.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який є батьком відповідача, повідомив, що дав синові 10 000 доларів США для купівлі квартири (точної дати не пригадує), про що було відомо позивачці, оскільки знав про його бажання купити квартиру та проживати окремо із сім`єю. Невістка напевно дала 4000 доларів США до купівлі квартири. Гроші синові передав в кімнаті сина за адресою: АДРЕСА_4 . Про вартість квартири в розмірі 12 500 доларів США його повідомила позивачка. Сторони переїхали проживати у квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , після народження доньки.

Відповідач ОСОБА_2 , який допитувався в порядку ст. 234 ЦПК, повідомив, що проживав разом з дружиною та двома малолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_3 , до 14.07.2023, надалі, прийшовши до дому, з`ясував, що дружина з дітьми переїхала проживати до своєї мами. Повідомив, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , була придбана ним у квітні 2017 року за 13 000 доларів США (включаючи послуги ріелтора), за кошти його батька, які він йому передав в сумі 10 000 доларів США у 2016 році. Після ремонту з сім`єю почали проживати в спірній квартирі з 26.12.2019. Після одруження працює у ТОВ «ОДВ Електрик», дружина не працює з 2015 року. Повідомив, що родичі дружини на початку 2017 року дали дружині 4 100 доларів США, вартість квартири в договорі купівлі-продажу не відповідає дійсності. При підписанні договору купівлі-продажу були присутні він з дружиною, його мама, продавець, нотаріус.

У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, для встановлення того, чи є придбане за час шлюбу майно спільною власністю подружжя суд повинен встановити правову природу коштів, за які було придбане майно.

Відповідачем не надано належних допустимих, достатніх та достовірних доказів в обґрунтування своїх доводів про те, що спірна квартира придбана саме та виключно за кошти, які йому подарував його батько. При цьому, відповідач не заперечує, що на придбання спірної квартири батьки позивачки ОСОБА_1 надали кошти в сумі 4 100 доларів США. Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до відомостей з офіційного сайту Міністерства фінансів про курси валют станом на квітень 2017 року, які долучені відповідачем, 110 167 грн. становили еквівалент близько 4100 доларів США.

Доводи відповідача щодо неможливості придбання у 2017 році у власність квартири у м. Новий Розділ площею 51.6 кв.м загальною вартістю 124 053 грн., не підтверджено жодними належними доказами.

Доказів визнання ОСОБА_1 грошових коштів для придбання спірного майна як таких, що є особистими грошовими коштами ОСОБА_2 останнім не надано, як і не встановлено судом та матеріали справи не містять нотаріально посвідченого договору дарування йому грошових коштів його батьком ОСОБА_10 чи будь-якою іншою особою, як вимагає ч.5 ст.719 ЦК України.

Твердження ОСОБА_2 про придбання ним спірного нерухомого майна за особисті кошти, отримані в дар, ґрунтуються виключно на припущеннях, що не може вважатися спростуванням презумпції спільності майна подружжя.

Враховуючи вищенаведене, спірна квартира за адресою: АДРЕСА_3 , з врахуванням презумпції рівності часток, належить сторонам порівну, оскільки таке майно набуте під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі та за спільні, отримані у спільну сумісну власність кошти, та доказів зворотнього суду не надано, хоча тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції спільного майна покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Окрім цього, суд враховує ту обставину, що домовленості про відступлення від рівності часток у спільній власності між сторонами не було.

Також, суд враховує обставини надання згоди ОСОБА_1 на придбання спірної квартири у спільну власність.

Стосовно аудіодиску із записом телефонної розмови, який долучений до відзиву на позов, під час якої, як зазначає відповідач, позивачка визнала факт надання його батьком відповідача 10 000 доларів на придбання спірної квартири, суд зазначає, що цей диск не є належним та достовірним доказом, адже не містять інформації щодо предмета доказування у цій справі. Крім того, представник позивача повністю заперечує факт цієї розмови саме між матір`ю позивачки, матір`ю відповідача та позивачкою.

Суд критично оцінює покази свідків, надані в судовому засіданні щодо передачі відповідачу його батьком грошових коштів в сумі 10 000 доларів США на купівлю спірної квартири, оскільки такі не спростовують доводи позову, так як матеріалами справи не містять належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів того, що саме ці кошти були використані для придбання спірної квартири та саме були подаровані та виключно відповідачу та набуті ним у особисту власність.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3ст.137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Положення статті 134ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано ордер на надання правничої правової допомоги позивачу адвокатом Ратичем Т.М., договір про надання правової допомоги від 17.07.2023, у якому зазначена загальна вартість гонорару у сумі 15 000 грн. З урахуванням вищенаведених доводів та мотивів, враховуючи заперечення представника відповідача та принцип співмірності визначення розміру витрат на правничу допомогу за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень.

З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1073,60 гривень стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60(шістдесят) коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 ( десять тисяч) грн.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повний текст рішення складено 04.12.2023.

Суддя Друзюк М. М.