Справа № 279/3368/23
Провадження № 2/279/1044/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю представника позивача ОСОБА_1 розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/3368/23 за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання права власності на частки будинку за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на частки будинку за набувальною давністю, зазначивши, що відповідно до договору купівлі продажу від 01.06.1982 року він є власником 9/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказана частка будинку становить квартиру АДРЕСА_2 . З 01.06.1982 року він зареєстрований та проживає у даному будинку. 11/60 частин вказаного будинку належить нині покійній, ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 14.05.1984 року. Крім того, 11/30 частин будинку належить нині покійній, ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.1988 року. Після отримання у спадок частину будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в будинку не проживали, у зв`язку з чим він почав руйнуватись. В 1990 році він за власні кошти та зі згоди інших співвласників здійснив капітальний ремонт будинку. Інші співвласники надали йому згоду здійснити ремонт всього будинку на умовах, що він за власний кошт зробить ремонт, а вони потім з ним рорахуються. Одак, після здійснення ремонту, через відсутність коштів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 запропонували йому придбати їх частини будинку в рахунок коштів витрачених ним на ремонт, на що він погодився та став проживати на всій площі будинку. В даний час він вирішив зареєструвати за своєю адресою сина, однак отримав відмову, оскільки йому належить лише 9/20 часток будинку. Просить визнати за ним право власності на 11/60 частин вказаного будинку, яка належить нині покійній, ОСОБА_3 та 11/30 частин будинку, яка належить нині покійній, ОСОБА_4 за набувальною давністю.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимои підтримав.

Представник відповідача до суду не з`явився, клопотав про розгляд справи у відсутність його представника, позовні вимоги не визнає, про що подав письмову заяву.

Заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спір щодо визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю регулюється вимогами ст.344 ЦК України, зокрема відповідно до частини першої, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі продажу від 01.06.1982 року він є власником 9/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , з 01.06.1982 року зареєстрований та проживає в даному будинку. Вказана частка будинку становить квартиру АДРЕСА_2 .

11/60 частин вказаного будинку належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 14.05.1984 року.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 у виді 11/30 частин будинку прийняла гр. ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.1988 року. Даних на підтвердження факту смерті ОСОБА_5 суду не надано.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У Постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Дана правова позиція підтримана в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Згідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

П.11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Верховного суду від 28.04.2020 року, справа № 552/1354/18 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

За наведених обставин суд вважає, що оскільки за змісту позовної заяви вбачається, що позивач придбав житловий будинок у частках у ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в рахунок коштів витрачених ним на ремонт будинку (титульно заволодів нерухомим майном), власники якого відомі, жодних даних на підтвердження факту смерті гр. ОСОБА_5 , факту прийняття спадщини після її смерті не надано, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.4,12,81,247,263-265 ЦПК України, ст.344 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області про визнання права власності на частки будинку за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення виготовлено не пізніше ніж через десять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини цього рішення 07.12.2023 року.

Сторони:

Позивач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач територіальна громада в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області, місце знаходження: 11501, м. Коростень, вул. Грушевського, 22, Житомирська область, .

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом