Номер провадження: 22-ц/813/719/23
Справа № 2-685/10
Головуючий у першій інстанції Чванкін С.А.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року у цивільній справі за позовом відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2009 року ВАТ «Морський транспортний банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту. Представник позивача в обґрунтування вимог посилався на те, що 18.04.2008 року ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит в сумі 53143,45 доларів США строком до 17 квітня 2028 року. У забезпечення виконання зобов`язань по вищенаведеному кредитному договору банком 18 квітня 2008 року укладено зі ОСОБА_1 договір поруки, згідно якого ОСОБА_1 на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед позивачем відповідати по зобов`язаннях ОСОБА_2 . Разом з тим, відповідачі не виконують умови вищенаведених договорів кредиту в наслідок чого утворилася заборгованість станом на 01 грудня 2009 року у загальному розмірі 499 097 гривні 98 копійок. Враховуючи те, що відповідачі в односторонньому порядку відмовилися від виконання кредитних договорів, позивач просив стягнути зазначену суму боргу на його користь (т. 1, а.с. 5-8, 59-62, 73-76).

26 лютого 2010 року заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позов відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 суму боргу за договором кредиту в загальному розмірі 499 097 гривень 98 копійок. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 витрати на інформаційне - технічне забезпечення в розмірі 250 гривень. Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1700 гривень (т. 1, а.с. 128-129).

15 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року, в якій просив скасувати оскаржуване заочне рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог банку (т. 1, а.с. 187-189).

23 липня 2019 року постановою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Колесніков Г.Я.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року залишено без змін (т. 1, а.с. 225-231).

02 грудня 2020 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у частині задоволених позовних вимог відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до ОСОБА_2 , про стягнення процентів, пені, штрафів за недодержання графіка погашення основної заборгованості та в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів, пені, штрафів скасовано та передано у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 липня 2019 року у частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 386 483,47 грн залишено без змін (т. 2, а.с. 74-88).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу розподілено колегії суддів: головуючий суддя Ващенко Л.Г., судді Цюра Т.В., Князюк О.В. (т. 2, а.с. 90).

20 липня 2021 року рішенням Вищої Ради правосуддя №1612/0/15-21 ОСОБА_3 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2021 року, цивільну справу було розподілено головуючому судді Дришлюку А.І. (т. 2, а.с. 111).

Ухвалою Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів: головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.) від 21 вересня 2021 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду (т. 2, а.с. 119-119 зворот).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні 16 листопада 2023 року ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник позивача ОСОБА_4 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не подавали. Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення судова повістка на 16 листопада 2023 року, що була направлена на адресу ОСОБА_2 , повернута до Одеського апеляційного суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване заочне рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконують умови договорів кредиту, в наслідок чого утворилася заборгованість станом на 01 грудня 2009 року у загальному розмірі 499097 гривень 98 копійок. Суд першої інстанції також зазначив, що на даний час борг відповідачами не погашається, проценти за користування кредитом не сплачуються. З огляду на це, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги (т. 1, а.с. 129).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи.

18 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №00971/RO, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальниці кредит у вигляді неповновлювальної лінії в сумі 53143,45 доларів США, з яких 49189 доларів США на придбання земельної ділянки та 3954,45 доларів США на сплату страхових платежів, з терміном погашення по 17 квітня 2028 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9% річних, а позичальниця зобов`язувалась в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором (т. 1, а.с. 9-12).

18 квітня 2008 року був укладений договір поруки між банком та ОСОБА_1 , за умовами якого поручитель солідарно відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором (т. 1, а.с. 21-22).

Також, 18 квітня 2008 року укладений іпотечний договір між банком та ОСОБА_2 для забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, предметом іпотеки якого виступила земельна ділянка, загальною площею 0,060 га, кадастровий номер 10020157, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 23-25 зворот).

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позивач звернувся до суду із даним позовом, який під час розгляду справи судом першої інстанції був уточнений, та просив стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 499097,98 грн з яких: 386483,47 грн поточна заборгованість за кредитом; 62280,83 грн заборгованість зі сплати відсотків; 15821,58 грн заборгованість за пенею за недодержання графіка погашення основної заборгованості; 29315,66 грн заборгованість за пенею за несплату процентів; 5196,44 грн заборгованість за несплату штрафу (т. 1, а.с. 74).

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року у частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 386 483,47 грн залишено без змін. У частині задоволених вимог до ОСОБА_2 , про стягнення процентів, пені, штрафів за недодержання графіка погашення основної заборгованості та в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів, пені, штрафів скасовано та передано у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 88).

Щодо вимог до поручителя.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням. Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України шестимісячний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту надіслання дострокової вимоги.

У пункті 4.6 договору поруки від 18 квітня 2008 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , сторони обумовили, що «Цей договір набирає чинності з моменту підписання та діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором і за цим договором» (т. 1, а.с. 22), а отже строк поруки у договорі поруки від 18 квітня 2008 року не встановлений. Прострочення за кредитним договором мало місце починаючи з травня 2008 року (т. 1, а.с. 35, 77). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до вимоги про дострокове погашення заборгованості №4302/01 від 03 листопада 2008 року банк на підставі пункту 2.3.3. договору вимагав дострокового погашення кредиту у розмірі 48367,87 доларів США, сплати процентів за користування кредитом, нарахованої пені та штрафу не пізніше 11 листопада 2008 року. З даною вимогою ОСОБА_1 був ознайомлений та отримав її 17 листопада 2008 року, про що свідчить відповідний підпис поручителя на вимозі, копія якої знаходиться в матеріалах справи (т. 1, а.с. 33-34). Тобто, звертаючись із відповідною вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту від 03 листопада 2008 року, банк скористався своїм правом, визначеним ч. 2 ст. 1050 ЦК України, тим самим змінив встановлений договором строк виконання основного зобов`язання. Разом з тим, з позовом до суду банк звернуся лише 20 травня 2009 року (т. 1, а.с. 5-8), тобто з пропуском строку в частині вимог до поручителя.

Строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для відмови кредиторові у позові. Вказаного суд першої інстанції при ухваленні заочного рішення не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкових висновків про задоволення вимог банку до ОСОБА_1 , а тому в цій частині заочне рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог до поручителя.

Щодо вимог до боржника.

Відповідно до розрахунків заборгованості, наданих позивачем, банк просив стягнути: пеню за недодержання графіка погашення основної заборгованості у розмірі, пеню за несплату процентів та штраф (т. 1, а.с. 35-36, 73-76), які нараховані згідно з пунктами 4.1. та 4.2. кредитного договору.

Аналіз пунктів 4.1., 4.2. кредитного договору свідчить, що ними встановлено штраф і пеню за один вид цивільно-правової відповідальності, а саме за порушення позичальником зобов`язань по поверненню кредиту (т. 1, а.с. 4).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що згідно з положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Отже, оскільки банком було одночасно заявлено вимоги до боржника, як щодо пені, так і щодо штрафу за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення останньою заборгованості, то задоволенню підлягають тільки вимоги про стягнення пені. Згідно з деталізованим розрахунком заборгованості за кредитним договором №00971/RO від 18 квітня 2008 року заборгованість по пені становить 45137,24 грн (т. 2, а.с. 151) та підлягає стягненню на користь банку з ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Сторони погодили відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 11,9% річних (т. 1, а.с. 9). Відповідно до деталізованого розрахунку заборгованості за кредитним договором №00971/RO від 18 квітня 2008 року ОСОБА_2 були нараховані відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 9515,23 дол. США. При цьому, з розрахунку вбачається, що відповідач здійснювала погашення за відсотками на загальну суму 1780,11 дол. США. Тобто, заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами становить 7794,36 дол. США (т. 2, а.с. 149 зворот - 150). З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що сума за відсотками розрахована за період по пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказану суму заборгованості за відсотками відповідачка не спростувала, альтернативного розрахунку заборгованості до суду не подавала. А тому, враховуючи, що позичальник належним чином не виконав свої зобов`язання перед банком, у зв`язку з чим утворилася зокрема і заборгованість зі сплати відсотків, яка відповідачкою не спростована, апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 7794,36 дол. США.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права в частині стягнення заборгованості з поручителя, а також частково висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи щодо стягнення заборгованості із боржника, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, скасовує заочне рішення в частині вимог до ОСОБА_1 та змінює в частині вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення процентів, пені, штрафів за недодержання графіка погашення основної заборгованості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2010 року скасувати в частині вимог до ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення процентів, пені, штрафів за недодержання графіка погашення основної заборгованості заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси змінити, стягнути з ОСОБА_2 відсотки за користування кредитом в розмірі 7794,36 дол. США, пеню в розмірі 45 137,24 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст постанови складений 11 грудня 2023 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк