Справа № 486/589/23
Провадження № 2/486/373/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Савіна О.І.,

при секретарі - Салагорі С.О.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - Умарової Р.Т. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів та визнання Генеральної угоди про перегляд заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг недійсною,

без участі представника відповідача,

ВСТАНОВИВ:

14.04.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду за позовом до АТ «Акцент-Банк» про захист прав споживачів та визнання Генеральної угоди про перегляд заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг недійсною.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.12.2019 року вона звернулась до АТ «Акцент-банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим позивачу надано Заяву про приєднання до Умов та правил надання кредиту «Швидка готівка 2,0» №A263CT4, згідно якої отримала строковий кредит у розмірі 15000 грн. з відсотковою ставкою 4,50% у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту та з щомісячним платежем у розмірі - 1925,82 грн. Реальна річна процентна ставка - 135,70%. Загальна вартість кредиту склала - 23 109,24 грн. У зв`язку з скрутним фінансовим становищем та сімейними обставинами позивач (тяжка хвороба батьків, їх смерть, пожежа будинку та ін..) не змогла вчасно погасити вказаний кредит та звернулась до банку розв`язати дану проблему шляхом реструктуризації боргу. Але Банком Позивачу, було нав`язано рефінансування кредиту, тобто позичальник повністю виплачує старий кредит за рахунок взятого нового. Така пропозиція не позбавила проблем боржника, а ще глибше загнала його в «боргову яму». 24.06.2020 року, відповідачем з метою рефінансування, надано позивачу Заяву Клієнта «Швидка готівка» №A263CT7 від 24.06.2020 року, згідно якої нараховано кредит у розмірі 8000 грн. строком на 6 місяців (включно) з відсотковою ставкою 75,00% з щомісячним платежем у розмірі - 1642,03грн. Загальна вартість кредиту склала - 9834,08 грн. Через півтори місяці, з незрозумілих підстав, 05.08.2020 року, відповідачем знову надано позивачу Заяву Клієнта «Швидка готівка» №A263CT03 від 05.08.2020 року, згідно якої нараховано кредит у розмірі вже 52000 грн. строком на 36 місяців (включно) з відсотковою ставкою 50,00% з щомісячним платежем у розмірі - 2812,58 грн. Загальна вартість кредиту склала (сума до погашення) - 100566,80 грн. 08.09.2020 року, Відповідачем ще надано позивачу Заяву Клієнта «Швидка готівка» №А263СТ96, згідно якої нараховано кредит у розмірі вже 48570 грн. строком на 36 місяців (включно) з відсотковою ставкою 50,00% з щомісячним платежем у розмірі - 2644,58 грн. Загальна вартість кредиту склала (сума до погашення) - 94535,49 грн. 01.11.2022 року AT «Акцент-банк» вмовляє позивача заключити з ним Генеральну Угоду про перегляд заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг з метою нібито сприятливих умов для Позичальником зобов`язань об`єднавши наступні договори: №20.299 від 05.08.2020 року; SAMABWFC7 від 22.10.2018 року; №20.00. від 08.09.2020 року. Даною Генеральною угодою згідно розділу 2 пункту 1. Банк надає позичальнику кредит вже в сумі 154681,99 грн. на термін 36 місяців з 01.11.2022 року в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків у розмірі 2,60417 на місяць на період з 01.11.2022 року по 30.11.2023 року та у розмірах 4,58333 на місяць на період з 01.12.2023 року по 31.11.2025 року на суму залишку заборгованості за кредитом вказані у Заяві, Умовах та правилах. Погашення заборгованості здійснюється у такому порядку починаючи з першого по останній календарний день, місяця, позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі - 6604,92 грн. на період з 01.11.2022 року по 30.11.2023 року та у сумі 8414,7 на період з 01.12.2023 року по 30.11.2025 року, але не менше суми нарахованих відсотків та не більше залишку заборгованості для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, а також інших витрат згідно з Умовами та правилами. Датою останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.11.2025 року. У разі порушення умов сплати щомісячного платежу за кредитом, Банк нараховує штраф у розмірі 4% від суми простроченого боргу, але не менше ніж сто гривен, та застосовує подвійну відсоткову ставку до дати погашення простроченого боргу. Тобто, Позивачем за вказаною Генеральною угодою до кінця 30.11.2025 року потрібно повернути Банку суму у розмірі - за існуючими і не існуючими Договорами - 287 816,76 грн., що остаточно введе Позивача у боргову яму. Позивач не знає про існування Договору SAMABWFC7 від 22.10.2018 року. За таких обставин позивач 28.12.2022 року вимушена була звернутись письмово до АТ «Акцент-банк», враховуючи норми статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» в частині наявності чи відсутності повної інформації про умови кредитування та запросила відповідну інформацію. Але Позивач отримала формальну відповідь від відповідача.

29.05.2023 року відповідач до суду подав відзив на позовну заяву, у якій зазначає, що 22.10.2018 року позивачка звернулась до Банку щодо обслуговування та відкрила поточний рахунок з кредитним лімітом. Після відкриття договору було присвоєно внутрішньобанківський референт SAMABWFC7 і видано картку НОМЕР_1 , (яка в подальшому перевипускалась). Окрім кредитної картки, позивачка оформила ще 4 кредити «Швидка готівка» - 263СТ4 (внуштрішньобанківський референс №20.00.) на 15000 грн., А263СТ7 (внуштрішньобанківський референс №20.00.) на 8000 грн., А263СТ03 (внуштрішньобанківський референс №20.00.) на 52000 грн. та А263СТ96 (внуштрішньобанківський референс №20.00.) на 48570 грн. Копії кредитних договорів додаються. Всі зазначені кредити отримувала особисто позивач, що підтверджується банківськими виписками за її картками, куди банком і перераховувались ці кошти. Якщо ж вона брала наступні кредити, щоб погасити попередні, то це її особисте рішення, вона могла гасити кредити за власні кошти. Для цих цілей позивачка відкрила у банку ще один поточний рахунок без встановленого кредитного ліміту (дебітний) та отримала картку НОМЕР_2 , і саме на цю картку їй і було перераховано кошти від всіх вищезазначених кредитів «Швидка готівка», що підтверджується доданою банківською випискою по вказаній картці. По ній видно, що майже всі кошти позивачка знімала в касі та забирала готівкою. У подальшому, маючи заборгованість за трьома кредитами: Кредитною карткою (SAMABWFC7), Кредитом «Швидка готівка» А263СТ03 (№20.00.), Кредитом «Швидка готівка» А263СТ96 (№20.00.) Сторони по справі уклали 01.11.2022 року Генеральну угоду про Перегляд заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій досягли угоди, що заборгованість за даними трьома кредитами буде зменшена до 45126,3 грн., (Кредитом «Швидка готівка» А263СТ03 (№20.00.) до 68693,75 грн., (Кредитною карткою (SAMABWFC7) та до 47754,5 грн. (Кредитом «Швидка готівка» А263СТ96 (№20.00.), а загалом до 161 574,55 грн. Та за умови, що клієнт при підписанні угоди погасить 6892,56 грн., Банк надасть їй новий кредит на суму залишку в розмірі 154681,99 грн. Таким чином, клієнту було фактично прощено всі види неустойки за даними договорами.

16.10.2023 року позивач направила до суду відповідь на відзив, у якій зазначає, що жодного кредитного договору від АТ «Акцент-Банк», у якому містились би всі істотні умови, включаючи права і обов`язки сторін вона не отримувала. Вважає, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

13.11.2023 року відповідач подав заперечення, у якому зазначає, що позивач не оскаржує кредит за кредитною карткою та кредити «Швидка готівка», позивач оскаржує саме кредит «Генеральна угода про перегляд заборгованості». Цей кредит, фактично перекредитування, тобто коштами отриманими за цим кредитом позивачка погасила заборгованість за кредитами зазначеними в першому абзаці кредитного договору. Кредит не видавався на купівлю товару чи оплату послуги, а тому він не є споживчим і не регулюється відповідним законодавством. Вважає, що заявляти про нікчемність чи недійсність даного кредиту є безпідставним.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача не з`явився у судове засідання, проте просив розглядати справу без його участі.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що позивач звернулась до відповідача з метою отримання банківських послуг (кредиту), що підтверджується заявою про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» №А263СТ4 та паспортом банківського продукту «Швидка готівка 2.0». Згідно даної заяви Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 15000 грн. на строк 12 місяців з 20.12.2019 року до 20.12.2020 року включно з відсотковою ставкою у розмірі 4,5% на місяць, на суму виданого кредиту, що сплачується щомісяця, у розмірі 1925,82 грн. Загальна вартість кредиту - 23109,84 грн. (а.с. 17, 18-19).

Згідно заяви клієнта №А263СТ7 від 24.06.2020 року та паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» відповідач надав позивачу кредит у сумі 8000 грн. строком на 6 місяців з процентною ставкою 75% на рік. Розмір щомісячного платежу - 1642,03 грн. (а.с. 20, 21-22).

Відповідно до заяви клієнта №А263СТ03 від 05.08.2020 року та паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» АТ «Акцент-Банк» надав ОСОБА_1 кредит у сумі 52000 грн. строком на 36 місяців з процентною ставкою 50% на рік. Розмір щомісячного платежу - 2812,58 грн. (а.с. 24, 25-26).

Із заяви клієнта №А263СТ96 від 08.09.2020 року та паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» вбачається, що АТ «Акцент-Банк» надав ОСОБА_1 кредит у сумі 48570,00 грн. строком на 36 місяців з процентною ставкою 50% на рік. Розмір щомісячного платежу - 2644,10 грн. (а.с. 28, 29-30).

01.11.2022 року сторони уклали Генеральну угоду про перегляд заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 32-34).

Згідно даної угоди АТ «Акцент-Банк» об`єднав кредитні договори №20.299 від 05.08.2020 року, SAMABWFC7 від 22.10.2018 року, №20.00. від 08.09.2020 року (а.с. 32-34).

Відповідно до Розділ 2 пункту 1 Генеральної угоди Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 154 681,99 грн. на термін 36 місяців з 01.11.2022 року по 30.11.2025 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 154 681,99 грн., в обмін на зобов`язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків у розмірі 2.60417 на місяць на період з 01.11.2022 року по 30.11.2023 року та у розмірі 4.58333 на місяць на період з 01.12.2023 року по 30.11.2025 року на суму залишку заборгованості за кредитом у вказані Заяві, Умовах та правилах. У разі порушення умов сплати щомісячного платежу за Кредитом, Банк нараховує штраф у розмірі 4 % від суми простроченого боргу, але не менше ніж 100 грн., та застосовує подвійну відсоткову ставку до дати погашення простроченого боргу.

За правилами ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України) .

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Крім того, особливості регулювання даних відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені Законом України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон).

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до п.3, п. 5 ч.3 ст. 18 Законунесправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

За змістом п. 3, п. 5, п. 8 ч. 1 ст. 21 Закону крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Таким чином, з огляду на все вище викладене, суд дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку, враховуючи вимоги ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог та визнання Генеральної угоди про перегляд заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що укладений 01.11.2022 року між ОСОБА_1 та АТ «Акцент-Банк», недійсним.

При вирішенні питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача адвокатом Умаровою Р.Т. надано суду: договір №73 на надання правничої допомоги від 08.12.2022 року, укладений між ОСОБА_1 та Умаровою Р.Т. та ордер серії ВЕ №1088159 від 16.05.2023 року (а.с. 178-182, 183), інших доказів щодо надання правничих послуг суду не надано.

Враховуючи викладене, а також ст.ст. 12, 81, 141 ЦПК України, суд відмовляє у частині стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 11-13, 76-78, 81, 89, 223, 264-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів та визнання Генеральної угоди про перегляд заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг недійсною, задовольнити частково.

Визнати недійсною Генеральну угоду про перегляд заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 01.11.2022 року до складу якої входять об`єднанні Заяви Клієнта: №20.299 від 05.08.2020 року; SAMABWFC7 від 22.10.2018 року; №20.00. від 08.09.2020 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м.Дніпро, вул. Батумська, 11, , МФО:307770) на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

В частині судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

У зв`язку з оголошенням в судовому засіданні вступної і резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 01.12.2023 року.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О. І. Савін