Провадження № 6/521/339/23
У Х В А Л А

Іменем України

30 листопада 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Гуревського В.К.,

за участю секретаря судового засідання Федорової А.В.,

розглянувши у судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України за поданням Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у цивільній справі № 521/10053/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України за поданням Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у цивільній справі № 521/10053/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на таке.

В провадженні перебувала цивільна справа № 521/10053/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

16 січня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси заочним рішенням, позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер відсутній, на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 5838,40 грн. (п`ять тисяч вісімсот тридцять вісім грн. 40 коп.), на відшкодування моральної шкоди 1500,0 грн. (одна тисяча п`ятсот грн.), судовий збір 229,40 грн. (двісті двадцять дев`ять грн. 40 коп.), що разом складає 7567,80 грн. (сім тисяч п`ятсот шістдесят сім грн. 80 коп.).

17 жовтня 2014 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси поданням Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення заборони на виїзд боржника за межі території України було задоволено тимчасово заборонено ОСОБА_1 , громадянці України, виїзд за межі території України до повного погашення заборгованості за виконавчим листом № 521/10053/13-ц від 17 квітня 2014 року.

Згідно пошуку даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників відомостей щодо наявності виконання рішення №521/10053/13-ц від 17 квітня 2014 року та наявності відомостей, де боржником виступала б ОСОБА_1 , а стягувачем був би ОСОБА_4 немає.

З метою отримання інформації в рамках якого виконавчого провадження було заявлено подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення заборони на виїзд боржника ОСОБА_1 за межі території України у справі №521/10053/13-ц, а також наявності на виконанні в будь-якому відділі державної виконавчої служби Одеської області інших виконавчих проваджень по примусовому виконанню виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого на підставі Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року, представником ОСОБА_1 було подано адвокатський запит до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса).

З відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) вбачається, що :«Згідно даних АСВП встановлено, що у період з 25 квітня 2014 року по 04 грудня 2014 року у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (на теперішній час - Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), далі - відділ) перебувало виконавче провадження № 43114846 з примусового виконання виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого 17 квітня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 7567,80 грн., яке завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент прийняття рішення). Надати більш детальну інформацію, не виявляється можливим, оскільки зазначене виконавче провадження знищено, у зв`язку з закінченням трирічного терміну його зберігання. Одночасно повідомляємо, повторно зазначений виконавчий документ на примусове виконання до відділів державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надходив».

На підставі аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» можливо стверджувати, що стягувачем в особі ОСОБА_3 пропущено строк для повторного пред`явлення виконавчого документа для виконання.

Згідно положень ч. ч. 1, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій у трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Строк повторного пред`явлення виконавчого документа, який було повернуто 04 грудня 2014 року, сплинув 04 грудня 2017 року. Отже, станом на момент подання цієї заяви стягувач втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання, а отже й втратив можливість примусового стягнення боргу.

Факт відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 , зокрема, виконавчого провадження щодо виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого 17 квітня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 7567,80 грн., є переконливим доказом можливості скасування встановленого тимчасового обмеження для ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Таким чином, на сьогоднішній день, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 та втрату стягувачем права повторного пред`явлення виконавчого документа, встановлена судом заборона виїзду за межі України не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене обмеження. До того ж, обмеження свободи пересування продовжується вже протягом тривалого часу та є порушенням права особи на вільне пересування.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 звернулась до суду із клопотанням про відмову ОСОБА_1 у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, оскільки боржник ОСОБА_1 не сплатила борг стягувачу ОСОБА_3 за рішенням суду від 16 січня 2014 року у цивільній справі № 521/10053/13-ц, то є неможливим скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, який було застосовано органами ДВС та судом.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд дійшов до таких висновків.

В провадженні перебувала цивільна справа № 521/10053/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

16 січня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер відсутній, на користь ОСОБА_3 на відшкодування майнової шкоди 5838,40 грн. (п`ять тисяч вісімсот тридцять вісім грн. 40 коп.), на відшкодування моральної шкоди 1500,0 грн. (одна тисяча п`ятсот грн.), судовий збір 229,40 грн. (двісті двадцять дев`ять грн. 40 коп.), що разом складає 7567,80 грн. (сім тисяч п`ятсот шістдесят сім грн. 80 коп.).

На виконанні Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 521/10053/13-ц від 17 квітня 2014 року, виданий Малиновським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики, який боржником не виконується.

Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся в суд з поданням про накладення заборони на виїзд боржника ОСОБА_1 за межі території України, посилаючись на те, що вона ухиляється від виконання рішення суду.

Ухвалою Малиновського районного суджу м. Одеси від 17 жовтня 2014 року заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянці України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , виїзд за межі території України до повного погашення заборгованості за виконавчим листом № 521/10053/13-ц від 17 квітня 2014 року. Копію ухвали направлено до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Державної прикордонної служби України для виконання.

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України за поданням Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у цивільній справі № 521/10053/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників відомостей щодо наявності виконання рішення №521/10053/13-ц від 17 квітня 2014 року та наявності відомостей, де боржником виступала б ОСОБА_1 , а стягувачем був би ОСОБА_4 немає.

З метою отримання інформації в рамках якого виконавчого провадження було заявлено подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення заборони на виїзд боржника ОСОБА_1 за межі території України у справі №521/10053/13-ц, а також наявності на виконанні в будь-якому відділі державної виконавчої служби Одеської області інших виконавчих проваджень по примусовому виконанню виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого на підставі Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року, представником ОСОБА_1 було подано адвокатський запит до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса).

З відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) вбачається, що :«Згідно даних АСВП встановлено, що у період з 25 квітня 2014 року по 04 грудня 2014 року у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (на теперішній час - Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), далі - відділ) перебувало виконавче провадження № 43114846 з примусового виконання виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого 17 квітня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 7567,80 грн., яке завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент прийняття рішення). Надати більш детальну інформацію, не виявляється можливим, оскільки зазначене виконавче провадження знищено, у зв`язку з закінченням трирічного терміну його зберігання. Одночасно повідомляємо, повторно зазначений виконавчий документ на примусове виконання до відділів державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надходив».

Згідно положень ч. ч. 1, 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій у трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Строк повторного пред`явлення виконавчого документа, який було повернуто 04 грудня 2014 року, сплинув 04 грудня 2017 року. Отже, станом на момент подання цієї заяви стягувач втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання, а отже й втратив можливість примусового стягнення боргу.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2023 року витребувано з Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) матеріали виконавчого провадження № 43114846 з виконання виконавчого листа № 521/10053/13-ц від 17 квітня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Ухвалу для виконання направлено до Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно листа-відповіді Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 27 жовтня 2023 року за №93134 на ухвалу суду, вбачається, що відповідно до Положення про Автоматизовану систему виконавчого провадження затверджена наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року № 2432/5 Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень - це окремий спецрозділ, який є архівною складовою частиною АСВП та містить відомості про виконавчі провадження, зареєстровані до запровадження АСВП, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року № 43/5 «Про затвердження Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень».

В свою чергу, електронний архів - частина АСВП, що містить інформацію про завершені виконавчі провадження, паперові справи яких передані до архіву.

Так, перевіркою даних АСВП встановлено, що виконавче провадження № 43114846 з примусового виконання виконавчого листа № 521/10053/13-ц, виданого 17 квітня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було завершено 04 грудня 2015 року згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з пунктом 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25 грудня 2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Оскільки матеріали виконавчого провадження № 43114846 були знищені за закінченням терміну зберігання, надати копії матеріалів виконавчого провадження№ 43114846, не уявляється можливим.

Факт відсутності відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 , зокрема, виконавчого провадження щодо виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого 17 квітня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 7567,80 грн., є переконливим доказом можливості скасування встановленого тимчасового обмеження для ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю вчасною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу /рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordov. Italy), скарга №32190/96, § 96, рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlikv. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (згадуване вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії», скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвені ДеМейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), § 60).

Таким чином, на сьогоднішній день, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 встановлена судом заборона виїзду за межі України не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене обмеження. До того ж, обмеження свободи пересування продовжується вже протягом тривалого часу та є порушенням права особи на вільне пересування.

Відповідно до ст. 33 Конституції України «право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом».

Згідно із ст. 313 Цивільного кодексу України «Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом».

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ від 21 січня 1994 року із змінами та доповненнями (далі - Закон №3857-ХІІ). Статтею 6 цього Закону встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Зміст норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, відповідно до положень ст. 441 ЦПК України.

Згідно до ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасово обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України; якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2023 року відкрито провадження по справі № 521/23261/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Керуючись ст. ст. 261, 441 ЦПК України, СУД

У Х В А Л И В :

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи - ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України за поданням Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у цивільній справі № 521/10053/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Скасувати тимчасову заборону на виїзд за межі України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ), яке було вжито на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року у цивільній справі №521/10053/13-ц.

Ухвалу направити для виконання до Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601).

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Повний текст ухвали суду складено 30 листопада 2023 року.

Суддя В.К.Гуревський