Провадження № 2/202/2490/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Слюсар Л.П.,

за участю секретаря Пеки Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2023 року позивач в особі представника звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини, відповідно до якої просив визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з батьком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за місцем його проживання. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що 19 вересня 2009 року був укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У позивача з відповідачем сімейне життя не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, будь-які спроби примиритися не дали бажаних результатів. Вже тривалий час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. На даний момент, позивачем подано позовну заяву про розірвання шлюбу.

Після фактичного припинення стосунків, донька залишилася проживати з батьком, оскільки з народження дитина ближче саме з ним. Позивач повністю опікується нею, займається її вихованням та навчанням, розвитком, возить її на додаткові зайняття. З матір`ю дитина спілкується вкрай рідко і, зазвичай, тільки в телефонному режимі.

За цих підстав позивач вважає, що дитині буде краще з ним та просить визначити місце проживання дитини з батьком.

Оскільки, час від часу, у позивача виникають непорозуміння з відповідачкою щодо того, з ким повинна залишитися проживати дитина і між сторонами фактично існує спір, задля забезпечення якнайкращих інтересів дитини, позивач змушений звернутися до суду із даною позовною заявою про визначення місця проживання дитини з батьком в судовому порядку.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 червня 2023 року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П.

В порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України, 30 червня 2023 року суддею сформовано запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 , на який надано відповідь № 134494 від 30.06.2023.

Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 липня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження.

03.08.2023 року на адресу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову.

02.10.2023 року від представника позивача надійшло клопотання про ухвалення рішення по справі без висновку Органу опіки та піклування.

03.10.2023 року від Органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради до Індустріального районного суду надійшла заява про неможливість надання Висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, оскільки позивачем не надано повного пакету документів, передбаченого п.73 Постанови КМ України від 24.09.2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», а отже управлінням-службою у справах дітей не можливо з`ясувати всі обставини справи та скласти відповідний висновок.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі.

В судовому засіданні 20.11.2023 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. В подальшому подав заяву про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбувалося 20.11.2023 року позовні вимоги визнав та просив суд позов задовольнити. Відповідачем подано заяву про визнання позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви просили суд розглядати справу без їх участі та ухвалити рішення згідно з чинним законодавством.

Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача в судовому засіданні, яке відбувалося 20.11.2023 року, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 19 вересня 2009 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 , виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 19 вересня 2009 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 19 вересня 2009 року зроблено відповідний актовий запис №672.

В шлюбі мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2023 року у справі №202/12635/23, провадження №2/202/2493/2023 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позов ОСОБА_1 задоволено та шлюб між сторонами розірвано.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, відповідач зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Характеристики учениці 6-І класу Комунального закладу освіти «Навчально-виховний комплекс №139 «Загальноосвітній навчальний заклад Центр творчості «Дума» Дніпровської міської ради м. Дніпра ОСОБА_3 , батьки завжди готові прийти на допомогу класному керівнику. Дитина завжди охайно виглядає та завжди дружелюбна.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації.

Крім того, як вбачається, між батьками не існує спору щодо визначення місця проживання дитини.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків, враховуючи думку дитини. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Відповідно до частини 1статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд приймає до уваги той факт, що Органом опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради не надано Висновок щодо визначення місця проживання дитини, оскільки позивачем не надано повного пакету документів та управлінням-службою у справах дітей не можливо з`ясувати всі обставини справи та скласти відповідний висновок, та представником позивача подано клопотання про винесення рішення по справі без висновку органу опіки та піклування.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи те, хоча матір`ю дитини визнано позов, однак в судовому засіданні не встановлено, що визначення місця проживання дитини разом з батьком є в інтересах дитини, суд позбавлений можливості безпосередньо дослідити докази на які посилався позивач, вислухати думку дитини, суду не надано доказів ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, не встановлено прихильності дитини до батька, враховуючи вік дитини (досягнення 12 років), а також те, що в даному випадку позивач не надав доказів, що визначення місця проживання дитини з батьком відбувається в інтересах дитини, та не надано Висновку Органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини, не надано жодних доказів щодо умови проживання для дитини - дівчинки, суд доходить висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини на даний час разом з батьком.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-79, 81, 141, 258-259, 263-265,280-282ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних: Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради (49127, м. Дніпро, вул. 20-річчя Перемоги, буд. 51), про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.П. Слюсар