Провадження № 2/317/795/2023
Справа № 317/3186/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.,

за участю: секретаря Демко К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики в сумі 51 000 грн., інфляційних збитків в сумі 28 560 грн. та 3 % річних за період з 17.10.2019 по 01.06.2023 - 5539 грн., а всього 85 099 грн., а також стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.

В обґрунтування позову вказав, що 17 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_2 позичив у нього кошти в сумі 51 000 гривень (що було еквівалентно 1900 доларів США), та зобов`язався їх повернути до 17 жовтня 2019 року, про що написав розписку.

Умови договору ОСОБА_2 не виконав, на вимоги повернути борг не реагує.

Згідно розрахунків позивача з відповідача слід стягнути три проценти річних від суми 51000 грн., що складають 5539 гривень за період з 17.10.2019 року по 01.06.2023 року, а також інфляційні збитки з 17.10.2019 року по 01.06.2023 року в сумі 28 560 грн.

Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 17.07.2023 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, справу призначено до розгляду по суті з повідомленням сторін, роз`яснено відповідачу наслідки неподання відзиву на позов у встановлений судом строк.

Позивач ОСОБА_1 в перше судове засідання з`явився та підтримав позов в повному обсязі, зобов`язався надати до суду оригінал борованої розписки, проте в подальшому в наступні судові засідання неодноразово не з`являвся, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надавав заяви про відкладення розгляду справи.

Зокрема 06.12.2023 електронною поштою до суду надійшов лист з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому міститься повідомлення про те, що в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя на 06.12.2023 о 10-30 год. призначена справа № 331/3187/23 за позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на непрацездатного батька, у зв`язку з чим міститься прохання про перенесення розгляду справи № 317/3186/23.

Суд констатує, що вказаний лист не підписано ЕЦП, а адреса електронної пошти, з якої він надійшов не зазначена у жодному документі, що міститься в матеріалах справи, у зв`язку з чим суд не приймає його до уваги, та констатує про те, що позивач не з`явився до суду без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_2 в перше судове засідання з`явився, заперечував проти позову, однак письмові заперечення або відзив до суду не подав. 06.12.2023 до суду не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно копії розписки 17.04.2019 між позивачем та відповідачем було укладено в письмовій формі договір позики (а.с. 3), згідно якого відповідач 17.04.2019 взяв в борг у позивача грошові кошти в сумі 1900 доларів США, що еквівалентно 51 000 гривень, які зобов`язався повернути позикодавцеві в строк до 17.10.2019. Оригінал розписки суду не надано.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 11.10.2023 витребувано від ОСОБА_1 оригінал розписки від 17.04.2019. Копію вказаної ухали позивач отримав 28.10.2023, однак оригінал розписки до цього часу суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями ч. 2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч.1ст.1047 ЦК України.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Таким чином договір позики є реальний договір і вважається укладеним з моменту передачі грошових коштів чи інших речей, визначених родовими ознаками.

В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не було доведено того, що у відповідача виникли перед ним боргові зобов`язання грошового характеру, оскільки у матеріалах справи відсутній оригінал розписки від 17.04.2019. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Разом з цим, позивачем не вказано, що оригінал розписки від 17.04.2019 знаходиться у нього.

Отже за таких обставин, а саме за відсутності оригіналу розписки від 17.04.2019 та розписки про повернення боргу, відсутні докази, що позивач ОСОБА_1 має підстави стягувати з відповідача ОСОБА_2 кошти, а тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір по справі покладається на сторону позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 76-81, 137, 141, 259, 263-268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 виданий Запорізьким РВ ГУМВС України в Запорізькій області) про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р.В. Мінгазов