ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м.Суми

Справа №589/3758/22

Номер провадження 22-ц/816/1245/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коміссара Геннадія Петровича

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2023 року в складі судді Сидорчука О. М.., ухвалене у м.Шостка, повний текст якого складений 26 травня 2023 року,

в с т а н о в и в :

27 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору за зобов`язання видати наказ про звільнення.

Позовні вимоги мотивувала тим, що з серпня 2018 року вона працювала на посаді оператора комп`ютерного набору у фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , її фактичне місце роботи знаходилось на продовольчій базі за адресою АДРЕСА_1 . Після введення воєнного стану на території України, ОСОБА_2 28.02.2022 року повідомив їй, що змушений закриту базу, оскільки продуктів для подальшої реалізації не має, а за необхідності він передзвонить та повідомить коли виходити на роботу. Через подальше загострення воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, вона зі своєю родиною 02.03.2022 року покинули місто Шостка до 24.03.2022 року.

21.03.2022 від ОСОБА_2 їй на Viber надійшло повідомлення щодо написання заяви про звільнення від 28.02.2022 року за згодою сторін та було додано зразок такою заяви. Вона відмовилась від написання будь-яких документів «заднім» числом, при цьому повідомила, що не проти звільнитися, але виключно в рамках діючого законодавства.

24.03.2022 та 25.03.2022 вона приходила з заявою про звільнення за угодою сторін до ОСОБА_2 в магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_2 ), проте, згоди на звільнення з цієї підстави не було досягнуто. Відповідач продовжував наполягати аби вона підписала документи задніми числами про відсутність заборгованості, а також повідомив, що вона буде звільнена за прогули, при цьому, прийняв її заяву про звільнення за угодою сторін від 25.03.2022. Крім цього, 25.03.2022 вона направила відповідачу через Viber заяву про звільнення за власним бажанням, на підставі ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», вказавши датою звільнення дату подання заяви.

Зазначає, що 11.04.2022 вона отримала листа від ОСОБА_2 з вимогою надати письмові пояснення з причин відсутності на робочому місті у період з 24.02.2022 по 25.03.2022 року. При цьому, зазначає, що 24.03.2022 в присутності співробітників поліції вона намагалася передати відповідачу разом з заявою про звільнення і письмові пояснення, але через конфліктну ситуацію відповідач відмовився отримувати від неї будь-які документи.

Оскільки ОСОБА_2 не повернув позивачу трудову книжку та не виплатив заборгованість по заробітній платі, вона змушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2022 року у справі № 589/940/22 її позовні вимоги задоволено частково, ОСОБА_2 зобов`язано повернути заборгованість по заробітній платі та повернути трудову книжку з записом про звільнення.

Не погоджуючись з рішенням відповідача, просила визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) №5 від 25 березня 2022 року про припинення трудового договору (контракту) та зобов`язати відповідача видати наказ про її звільнення з 25.03.2022 на підставі ст. 38 КЗпП України згідно її заяви та внести відповідний запис до трудової книжки.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Коміссар Г.П., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причини відсутності. Зазначає, що місто Шостка перебувало в районі проведення воєнних (бойових) дій, а повернення до міста було пов`язане з величезним ризиком. Наявність на території України військового стану та загрози життю та здоров`ю позивача та його родині через військову агресію російської федерації відносно України є поважною причиною відсутності позивача на роботі.

Крім того, не погоджується з рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає. Просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь 9000 грн компенсації витрат на правничу допомогу в апеляційному суді.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Рикова С.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач в період з 01.11.2018 по 25.03.2023 перебували у трудових відносинах.

Наказом від 25.03.2022 № 5 ОСОБА_1 звільнено з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин.

За змістом наказу № 5 від 25.03.2022 підставою звільнення вказані акти про відсутність працівника на робочому місці. Акти вказують на відсутність ОСОБА_1 на робочому місці впродовж робочого дня 24.02.2022, 25.02.2022, 28.02.2022, 01.03.2022, 02.03.2022, 03.03.2022, 04.03.2022, 07.03.2022, 09.03.2022, 10.03.2022, 11.03.2022, 14.03.2022, 15.03.2022, 16.03.2022, 17.03.2022, 18.03.2022, 21.03.2022, 22.03.2022, 23.03.2022, 24.03.2022, 25.03.2022.

Згідно акту № 3 від 24.03.2022 ОСОБА_1 відмовилась надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці з 24.02.2022 по 23.03.2022.

Згідно акту № 4 від 25.03.2022 ОСОБА_1 відмовилась поставити свій підпис щодо ознайомлення з наказом про звільнення.

Позивач не заперечує, що була відсутня на роботі, проте свою відсутність обґрунтовує причинами, які вважає поважними. В позовній заяві вона вказує, що через подальше загострення воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я вона зі своєю родиною 02.03.2022 року покинули місто Шостка. Де саме перебувала позивач в позовній заяві не вказано, а представнику, який набув повноважень вже в процесі судового розгляду, про такі обставини нічого не відомо.

Судом встановлено, що будь-яких бойових дій на території м. Шостка в період, на який припадає відсутність ОСОБА_1 на роботі (з 24.02.2022 по 25.03.2022) не відбувалось, а Шосткинська міська територіальна громада включена до територій можливих бойових дій з 05.07.2022 згідно Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Відповідач у відзиві заперечив обставини повідомлення позивачу 24.02.2022 про припинення діяльності належної йому продовольчої бази. Допитані в судовому засіданні свідки (наймані працівники ФОП) ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 цю обставину також не підтвердили. Свідки також підтвердили, що господарська діяльність не припинялась, продовольча база працювала, а ОСОБА_1 на роботі була відсутня.

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин її відсутності на роботі в період з 24.02.2022 по день звільнення. Процедуру звільнення в порядку застосування дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни дотримано, а факт відсутності позивача на роботі без поважних причин, що стало підставою для її звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, є повністю доведеним.

При цьому, суд першої інстанції дав належну оцінку доводам позивача про запровадження воєнного стану та посиланням позивача на норму ст. 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та вважав їх необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку представника ОСОБА_1 адвоката Коміссара Г.П., свідчить про поважність причин відсутності позивача на роботі.

Апеляційна скарга обґрунтовується тим, що місто Шостка не було мирним містом, знаходилось в облозі, життю ОСОБА_1 існувала загроза, вона виїхала за кордон та не мала можливості повернутись в місто Шостка.

При цьому, жодних доказів виїзду ОСОБА_1 за межі міста Шостка не було надано, як і не було надано доказів, що роботодавець повідомлявся про місце перебування працівника ОСОБА_1 і про причини неможливості виходу на роботу.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із розміром витрат на правничу допомогу, які були стягнуті судом з позивача на користь відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх витрат на правничу допомогу, відповідачем надано договір про надання юридичних послуг від 29.11.2022 згідно якого ОСОБА_2 доручив представництво своїх інтересів в цій справі адвокату Рикову С.В., обов`язками якого згідно договору є ознайомлення з матеріалами справи, складання відзиву на позов та представництво інтересів клієнта в суді (тобто, участь в судових засіданнях). У договорі зазначено, що за послуги адвоката клієнтом сплачено 6000 грн., з яких - 2000 грн. за складання відзиву та 4000 грн. - за представництво інтересів в суді. Крім того, відповідно до додаткового договору від 10.03.2023 додатково за представництво інтересів клієнта в суді відповідачем сплачено 4000 грн. Отже, загальна сума витрат становить 10000 грн.

З огляду на викладене, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів бере до уваги норми ч. 4 ст. 137 ЦПК України, характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, значення справи для сторін, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає, що з позивача на користь відповідача слід стягнути 5000 грн понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а не в розмірі, визначеному судом першої інстанції.

При відмові у задоволенні апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , на підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України, підлягають компенсації витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді, яка надавалася відповідачу на підставі договору про надання юридичних послуг від 09 жовтня 2023 року, укладеного з адвокатом Риковим С.В. Відповідно до умов договору, оплата послуг адвоката складає 9000 гривень. Ця сума складається з 1000 гривень консультування; 2000 гривень оплата складання відзиву на апеляційну скаргу; 6000 гривень представництво інтересів в судових засіданнях в апеляційному суді. ОСОБА_1 заперечувала щодо стягнення з неї витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, час, затрачений на надання таких послуг, що підтверджено належними доказами, колегія суддів вважає, що клопотання відповідача, заявлене у відзиві на апеляційну скаргу, про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції підлягає частковому задоволенню, а витрати ОСОБА_2 підлягають компенсації за рахунок позивача у розмірі 2000 грн.

Оскільки рішення суду першої інстанції по суті спору залишається без змін, зміні підлягають лише судові витрати, правових підстав для компенсації скаржнику судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.2 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Коміссара Геннадія Петровича задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2023 року в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень.

В іншій частині рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 квітня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 2000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов