Справа 556/3324/23
Номер провадження 2-о/556/301/2023
УХВАЛА

іменем України

про відмову у відкритті провадження у справі

01.12.2023 року. смт.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в особі судді Іванків О.В., розглянувши питання про відкриття провадження у цивільній справі окремого провадження за заявою представника заявника ОСОБА_1 в інтересах заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

20 листопада 2023 рок представник заявника ОСОБА_1 , звернувся до суду в інтересах заявника ОСОБА_2 , з заявою в порядку окремого провадження, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_2 , здійснює постійний догляд за рідним дядьком ОСОБА_3 який є інвалідом 2 групи та потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з відсутністю інших осіб. Зазначає, що заявник проходить військову службу на посаді старшого водія ІНФОРМАЦІЯ_1 військової частини НОМЕР_1 . Між тим, він є рідним племінником ОСОБА_3 , який є інвалідом 2 групи з дитинства та який потребує постійного стороннього догляду свого племінника. Інші особи, які можуть здійснювати такий догляд відсутні. Від встановлення факту здійснення ним постійного стороннього догляду за особою, яка цього потребує, залежить виникнення у ОСОБА_2 , прав та обов`язків, в т.ч. підтвердження підстав для звільнення з військової служби.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у даній справі, суд враховує наступні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний зсувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Зі змісту заяви, зокрема, з наведеної представником заявника мети встановлення факту, вбачається, що встановлення факту постійного догляду за рідним дядьком ОСОБА_3 , необхідне заявнику з метою реалізації ним прав, передбачених законодавством про військовий обов"язок та військову службу, зокрема звільнення в подальшому з військової служби.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 (справа № 362/643/21) зазначено, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Тобто встановлення факту постійного догляду за рідним дядьком заявника за своїми правовими наслідками призведе до публічно-правових відносин заявника з державою.

Встановлення цього факту не пов`язане з будь-якими цивільними правами та обов`язками заявника, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме постійного догляду за рідним дядьком, який є інвалідом 2 групи та можливо потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з відсутністю інших осіб пов`язана з публічно-правовими відносинами заявника з державою щодо права на звільнення з військової служби, тому ця вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За предметом та можливими правовими наслідками цей потенційний спір може існувати у сфері публічно-правових відносин, а отже, підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленій в постановах від 22.03.2023 року в справі №290/289/22-ц, провадження №61-13369св22, від 17.05.2023 року в справі № 343/1548/22, провадження № 61-2891св23.

Зокрема, в п.65, 66 Постанови від 17.05.2023 року, колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказувала, що у спірних правовідносинах суд повинен враховувати правову мету звернення заявника до суду, яка полягає у підтвердженні її певного соціального статусу для отримання соціальної виплати. Такий статус має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Врахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, недопустимим є ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на зазначене, заява представника заявника Романенко Є.О., в інтересах заявника ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, - здійснення постійного догляду, не підлягає судовому розгляду в порядку цивільного судочинства, вирішення цього питання належить до юрисдикції адміністративного суду, слід відмовити у відкритті провадження у вказаній цивільній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Керуючись положеннями статей 186, 259-261, 293, 294, 315, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі № 556/3324/23 за заявою представника заявника ОСОБА_1 в інтересах заявника ОСОБА_2 , заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - здійснення постійного догляду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз"яснити заявнику, що у разі виникнення спору з приводу проходження ним військової служби, даний спір підлягає вирішенню адміністративними судами у відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у п`ятнадцяти денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.В. Іванків