ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Харківського національного медичного університету на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 серпня 2023 року (час ухвалення судового рішення 15:16:32 год до 15:48:46 год, дата виготовлення повного тексту судового рішення - 28 серпня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, відновлення становища, яке існувало до порушення, стягнення коштів за час незаконного відсторонення від роботи без збереження заробітної плати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ №1510/к від 05 листопада 2021 року про її відсторонення від роботи, відновити становище, яке існувало до порушення, допустивши її до виконання своїх трудових обов`язків, зобов`язати відповідача виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення позивача від роботи з 08.11.2021 р.

В обґрунтування позову посилалася на таке.

Позивачка працює з 1995 р. у Харківському національному медичному університеті на посаді провідного бібліотекаря Наукової бібліотеки Харківського національного медичного університету (НБ ХНМУ).

05.11.2021 р. їй повідомили про відсторонення від роботи, яке відбудеться 08.11.2021 р.

09.11.2021 відповідачем їй зачитаний наказ № 1510/к, яким її відсторонено від роботи без збереження заробітної плати з 08.11.2021 з посиланням на те, що вона відмовляється або ухиляється від обов`язкових профілактичних щеплень, що не відповідає дійсності.

Вважає, що в жодному документі, підписаному між нею та відповідачем, зобов`язання робити обов`язкові профілактичні щеплення з її боку немає, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення її від роботи з підстав відсутності профілактичних щеплень.

Стверджувала, що законом не встановлено окремого порядку відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від хвороби COVID-19. Щеплення проти COVID-19 не є обов`язковим.

Окрім того, її, як працівника, не було повідомлено про зміну істотних умов праці. Наказ відповідача про відсторонення від роботи було вручено на наступний день після прийняття цього наказу.

Вважає, що у відповідача відсутні правові підстави примушувати її вакцинуватися від коронавірусної хвороби COVID-19 та/або притягати її до дисциплінарної відповідальності за відмову вакцинуватися та/або відсторонювати від роботи без збереження заробітної плати, а тому дії відповідача суперечать законодавству, зокрема Конституції України, є незаконними та безпідставними.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Визнаний незаконним та скасований наказ ректора Харківського національного медичного університету В.Капустника від 05.11.2021 р. № 1510/к в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання професійних обов`язків без збереження заробітної плати на період карантину .

Зобов`язано Харківський національний медичний університет виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час відсторонення від роботи з 08 листопада 2022 р. і до 01.03.2023 р.

В задоволенні позовних вимог про відновлення становища, яке існувало до порушення, відмовлено.

Стягнуто з Харківського національного медичного університету (, м. Харків , проспект Науки ,4 ) на користь Держави судовий збір в сумі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять ) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

В апеляційній скарзі Харківський національний медичний університет, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку фактичним обставинам і помилково витлумачив нормативні акти, якими врегульовані правовідносини, пов`язані із заходами, що вжиті Державою для боротьби із пандемією COVID-19.

Відповідач звертав увагу суду першої інстанції на те, що за характером роботи позивачка потенційно і реально має спілкуватися із достатньо великою кількістю людей - студентів, інших працівників вишу, проте суд всупереч правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 (справа № 130/3548/21), не взяв цю обставину до уваги.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.09.1995 прийнята на роботу до Харківського національного медичного університету на посаду провідного бібліотекаря Наукової бібліотеки ХНМУ, форма працевлаштування - за основним місцем роботи, підрозділ бібліотека, що підтверджується відомостями трудової книжки (а.с.23).

11.10.2021 наказом в.о. ректора Харківського національного медичного університету «Про заходи з забезпечення виконання наказу МОЗ України від 04.10.2021 № 2153» № 214-адмін, зокрема, оголошено співробітникам університету наказ МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 07.10.2021 за № 1306/36928, що набирає чинності з 08.11.2021.

Наказом ректора ХНМУ від 05.11.2021 «Про відсторонення від роботи» № 1510/к ОСОБА_1 , відсторонено від роботи з 08.11.2021 без збереження заробітної плати на період карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, через відмову або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень від COVID-19, або через ненадання в установленому порядку документів, що підтверджують вакцинацію від COVID-19 (в т. ч. однією дозою), одужання працівника від COVID-19 або медичного висновку (довідки) про наявність у пацієнта абсолютних протипоказань до вакцинації COVID-19 до усунення причин, що зумовили відсторонення.

Підставами наказу зазначено: статтю 46 КЗпП України, частину другу статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», пункт 41-6 постанови КМУ від 09.12.2020 № 1236, наказ МОЗ України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», наказ ХНМУ від 11.10.2021 № 214-адмін. «Про заходи з забезпечення виконання наказу МОЗ України від 04.10.2021», наказ ХНМУ від 05.11.2021 № 237-адмін. «Про відсторонення від роботи працівників університету у зв`язку з введенням заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення короновірусної хвороби COVID-19», подання проректора з науково-педагогічної роботи Резуненка Ю.К. та начальника відділу кадрів Олентьєвої Р.В. від 05.11.2021 «Про відсторонення від роботи співробітників університету», акти про відсторонення від роботи (а.с.19 ).

08.11.2021 заступником начальника відділу кадрів Купіною О.В., провідним фахівцем відділу кадрів Н.П. Коленацькою, фахівцем І категорії відділу кадрів Мужецьеою О.Ю. складено акт про те, що 08.11.2021 ОСОБА_1 , провідний бібліотекар сектору культурно-просвітницької роботи та міжбібліотечного абонементу (МБА) відділу обслуговування науковою літературою Наукової бібліотеки, була запрошена до службового приміщення відділу кадрів, де вказаними вище особами ознайомлена з наказом ХНМУ від 05.11.2021 № 1510/к «Про відсторонення від роботи». Ознайомившись з наказом шляхом власного прочитання та після усного зачитання змісту наказу про відсторонення ОСОБА_1 від роботи з 08.11.2021 у наголос, остання категорично відмовилась підписатись про ознайомлення з наказом, після чого залишила службовий кабінет відділу кадрів (а.с.122).

25.02.2022 р. наказом МОЗ України №380, який набрав чинності 01.03.2022 р., зупинено дію наказу МОЗ № 2153 до завершення воєнного стану в Україні.

На виконання зазначеного наказу МОЗ України, наказу ХНМУ від 28.02.2022 р. №01/2022-адм «Про зупинення дії наказу ХНМУ від 11.10.2021р.№ 214-адм» ОСОБА_1 допущено до роботи з 01.03.2022 р. (а.с.124).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що посилання представника відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», доповнену пунктом 41-6 постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 р. №1096, та Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я України 04 жовтня 2021 року № 2153, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07 жовтня 2021 р. за № 1306/36928, як правомірні підстави відсторонення позивача від роботи, не є вірним, оскільки таке втручання у право людини на працю, у тому числі можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, в силу положень пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України, дозволено виключно законами України, а не підзаконними актами, до яких належить постанова Кабінету Міністрів України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 (справа № 130/3548/21) викладені такі правові висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«10.8. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що для отримання профілактичного щеплення, в тому числі проти COVID-19, необхідна згода працівника, який отримав повну й об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього тощо. Роботодавець має довести до відома працівника наслідки для виконання трудових обов`язків відмови чи ухилення працівника від обов`язкового профілактичного щеплення, а лікар - надати об`єктивну інформацію про щеплення, наслідки відмови від нього для здоров`я та можливі поствакцинальні ускладнення. Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими.»

«11.12. Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (речення перше та друге частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ).»

«11.24. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

…

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;»

«11.34. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення абзацу шостого частини першої статті 7 Закону № 4004-XII та Інструкції № 66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19. Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».»

«11.35. Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.»

«12.4. Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.»

«12.5. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови.»

«13.14. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для сумнівів у тому, що у відповідний період Україна, поряд з іншими державами, зазнала значних труднощів у сфері охорони здоров`я. Згідно зі статистичними даними в середньому у 2021 році від COVID-19 в Україні помирало 7 168 осіб на місяць. Коронавірусна інфекція COVID-19 у тому році стала другою за частотою причиною смертей українців (12 %) після серцево-судинних захворювань (60,2 %) (https://opendatabot.ua/open/death-statistics). Вказане зумовлювало необхідність вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети.»

«14.4. Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.»

«14.9. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.»

«14.13. З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при розгляді подібних справ суди повинні враховувати, що суспільні інтереси превалюють над особистими, однак лише тоді, коли втручання у відповідні права особи має об`єктивні підстави (передбачене законом, переслідує легітимну мету, є нагально необхідним і пропорційним такій меті).»

У межах розгляду цієї справи учасниками не заперечується, що посада, яку займає позивачка, належить (включена) до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники, яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Матеріалами справи також підтверджено, що у встановленому порядку роботодавець (відповідач) попередив працівника (позивачку) про необхідність проведення щеплень та наслідки ухилення або невиконання такої вимоги.

Характер роботи позивачки, як слідує з її посадової інструкції (п.2.1), передбачає регулярний безпосередній контакт із користувачами (студенти, інші працівники учбового закладу), що, вочевидь, створює реальну загрозу інфікування зазначених осіб (а.с.117).

Матеріали справи не містять доказів про існування обставин, які б підтверджували існування інших альтернативних менш суворих заходів відносно позивачки задля забезпечення пріоритету суспільного інтересу над особистим.

Основним доводом заперечень позивачки проти її відсторонення є твердження про те, що рішення щодо обов`язковості щеплень проти COVID-19 прийняті у незаконний спосіб, на підставі підзаконних актів у порядку, не передбачену законом, отже нормативні акти Кабінету Міністрів України і Міністерства охорони здоров`я України з цього питання є незаконним і не відповідають вимогам Конституції України.

Проте, з огляду на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 (справа № 130/3548/21), такі доводи є неспроможними.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що за конкретних обставин у цій справі суспільні інтереси превалюють над особистими.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог, а саме про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , подаючи позовну заяву, не була звільнена від сплати судового збору.

За три позовні вимоги судовий збір не сплачено.

В задоволенні позовних вимог відмовлено.

Таким чином, з позивачки на користь Держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 + 1073,60 +1073,60 = 3 220,80 грн за подачу позову до суду.

При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено 4 086 грн судового збору (а.с.188), тоді як необхідно було сплатити 4 831,20 грн.

Апеляційна скарга задоволена в повному обсязі.

Таким чином, Харківський національний медичний університет має право на стягнення з позивача 4 086 грн судового збору за подачу апеляційної скарги, а також з позивача необхідно стягнути на користь Держави недоплачений відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 831,20 - 4086 = 745,20 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Харківського національного медичного університету задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21 серпня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківського національного медичного університету про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, відновлення становища, яке існувало до порушення, стягнення коштів за час незаконного відсторонення від роботи без збереження заробітної плати - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Держави судовий збір за подачу позову до суду у розмірі 3 220,80 грн та 745,20 грн за подачу Харківським національним медичним університетом апеляційної скарги, а всього 3 966 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного медичного університету судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 4 086 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2023 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М.Триголов