Справа № 338/1226/23
Провадження № 22-ц/4808/1319/23
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Богородчанського районного суду від 07 вересня 2023 року, ухвалене в складі судді Куценка О.О., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.12.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір №5216135 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 року, розміщених на їх сайті, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 25000,00 грн. строком на 30 днів (до 13.01.2022 року) з можливістю пролонгації у порядку та на умовах, визначених Договором.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало шляхом зарахування 25000,00 грн. на його платіжну карту.

Однак ОСОБА_1 свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих за договором процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим відповідно до п. 4.3 Договору його було автоматично пролонговано на 90 календарних днів.

Надалі відповідач оплати за кредитним договором знову не здійснював.

18.04.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» як фактором було укладено Договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним Кредитним договором.

Про відступлення права грошової вимоги ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну поштову адресу, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення.

Станом на 03.08.2023 року заборгованість ОСОБА_1 по вказаному кредитному договору становить 59200,00 грн., з яких: 25000,00 грн. - тіло кредиту, 34200,00 грн. - нараховані відсотки відповідно до п. 1.5 Договору.

Крім того, оскільки відповідачем порушено грошове зобов`язання, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просило стягнути з нього на свою користь 3% річних за період прострочення виконання зобов`язання (з 14 квітня 2022 року по 03 серпня 2023 року) та інфляційні втрати (за квітень 2022 року червень 2023 року (включно)).

Таким чином просили стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 59200,00 грн., а також 12432,00 грн. - інфляційні втрати, 2316,10 грн. - 3% річних, сплачений судовий збір у розмірі 2147,20 грн. та 10000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Богородчанського районного суду від 07 вересня 2023 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» подало апеляційну скаргу. Вважає вказане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного дослідження обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вважає, що позовні вимоги мають законне обґрунтування та відповідають дійсним обставинам справи.

В мотивувальній частині рішення суд фактично встановив наявність договірних відносин між позивачем та відповідачем.

При цьому апелянт зазначає, що Кредитний договір, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, повністю відповідає вимогам чинного законодавства України; нормативно-правове регулювання та процедура укладення електронного кредитного договору детально описана в позовній заяві. Позиція Верховного Суду з приводу можливості укладення таких договорів також одностайна (постанови від 16.12.2020 року у справі №561/77/19, від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19).

Отже електронна форма договору прирівнюється до письмової з певними особливостями щодо укладення таких договорів. Тому електронний договір не може бути визнаний недійсним виключно через те, що він має електронну форму.

На підтвердження укладення Кредитного договору про надання споживчого кредиту з ТОВ «Авентус Україна» позивачем було надано доказ - договір, підписаний шляхом зазначення одноразового ідентифікатора, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч.ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами Договору, яким, зокрема, передбачено спосіб перерахування коштів - на банківську карту. А тому сторони досягли згоди з усіх істотних умов, і уклали кредитний договір в належній формі.

Переказ кредитних коштів здійснювався 14.12.2021 року на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 , яку ним особисто вказано в заяві на отримання кредиту та підтверджено в кредитному договорі. Дані обставини засвідчено в довідці платіжного провайдера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про перерахування коштів, сервіс EASY PAY. Зазначений платіжний провайдер має відповідну ліцензію НБУ №19 від 17.10.2014 року на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом серії ФК №180 від 25.12.2007 року, які додано до апеляційної скарги.

Крім того, платіжна банківська карта містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. Надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської карти для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить про те, що попередньо сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, в тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору.

Платіжний провайдер ТОВ «ФК «Контрактовий дім» надавав первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна» послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов Договору про організацію переказу платежів №087/20-П від 08.07.2020 року, укладеного між ними (додається).

Посилається на практику апеляційних судів в аналогічних справах.

Вважає, що наданий позивачем поденнй розрахунок заборгованості (картка обліку) є належним та допустимим доказом заборгованості (висновок Верховного Суду в постанові від 21.07.2022 року у справі №131/1376/21).

Однак судом не надано належної оцінки вказаним доводам.

Зазначає, що за договором факторингу позивач мав право стягнути заборгованість по тілу кредиту та нарахованих і несплачених відсотках за користування кредитними коштами.

Також позивачем документально доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу, а тому в суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14 грудня 2021 року між ТОВ «Авентус України» як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником був укладений Договір №2516135 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти на споживчі потреби в загальній сумі 25000,00 грн. терміном на 30 днів, а споживач - одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором (а.с. 77-81).

Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором НОМЕР_3 14.12.2021, 14:20:55 (а.с. 81 (зворот)).

У пункті 1.5 вказаного Договору сторони погодили стандартну процентну ставку 1,90% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Додатком №1 до вказаного Договору погоджено Графік платежів та, Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, реквізити для оплати (а.с. 82).

Відповідно до п. 1.7. (1.7.1) орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 24079,41% річних.

Пунктом 3.1 Договору погоджено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

За положеннями п.п. 4.3.1 Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених п.п. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду авто пролонгації у споживача у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача у порядку, передбаченому в п. 4.2 Договору.

Відповідач шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від позивача прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір, тобто договір вважається укладеним у відповідності до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

18 квітня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» як фактором було укладено Договір факторингу №18.04/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги, зокрема, за Кредитним договором №2516135, укладеним з ОСОБА_1 (а.с. 25-30, 49).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором №2516135 від 14.12.2021 року станом на 03 серпня 2023 року позивачем нарахована заборгованість у загальному розмірі 59200,00 гривень, а саме 25000,00 гривень - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 34200,00 гривень - сума заборгованості по несплачених відсотках (а.с. 3, 50-74).

Також у позовній заяві позивачем нараховано 12432,00 грн. інфляційних втрат на суму боргу відповідача за період з квітня 2022 року по червень 2023 року, та 3% річних в сумі 2316,10 грн. за період з 14 квітня 2022 року по 03 серпня 2023 року (а.с. 4).

Також до позовної зави позивач долучив підписаний сторонами Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма)) (а.с. 45-47), копію Довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №2635 від 04.05.2023 року про перерахування споживачу кредитних коштів (а.с. 10-11), копію Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (нова редакція) 19.01.2020 року (а.с. 31-38), повідомлення споживача про відступлення права вимоги (а.с. 48).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено належними доказами факту надання ТОВ «Авентус Україна» кредитних коштів відповідачу за Договором від 14 грудня 2021 року у розмірі 25000,00 грн., а тому вимоги позивача є недоведеними.

Однак апеляційний суд не може погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Згідно правового висновку Верховного суду, викладеного в постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач уклав із ТзОВ «Авентус України» електронний договір шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором НОМЕР_3), а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

У пункті 4.3.1 Договору №2516135 від 14.12.2021 року сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп. 4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Отже, після спливу 13.01.2022 року 30 днів погодженого строку кредиту з цього дня відбувалась неодноразова пролонгація строку кредиту, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, тобто по 13.04.2022 року включно.

Відповідно до п. 3.1 Договору нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредитування (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та або у році.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та не заперечено відповідачем, позичальник у період з 14.12.2021 року по 17.04.2023 року жодних платежів по погашенню кредиту та сплаті відсотків не здійснював (а.с. 50-74).

Згідно наявного в матеріалах справи повідомлення про відступлення прав грошової вимоги від 18.04.2023 року відповідача на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначену ним при укладенні кредитного договору, повідомлено про відступлення права грошової вимоги первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» новому - ТОВ ФК «Фінтраст Україна» (а.с. 48, 81 (зворот)).

Виходячи з викладеного, встановивши укладення між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 14.12.2021 року за Кредитного договору №2516135, продовження строку користування кредитом через автопролонгацію відповідно до вимог пункту 4.3 на 90 календарних днів поспіль, відсутність сплати боргу, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту в сумі 25000,00 грн. та відсотків за користування кредитом за період з 14.12.2021 року по 24.02.2022 року в сумі 34200,00 грн.

Що стосується висновків місцевого суду про те, що вимоги позивача є недоведеними, оскільки ним не підтверджено належними доказами факту надання ТОВ «Авентус Україна» кредитних коштів відповідачу за цим Договором, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.1 Договору №2516135 про надання споживчого кредиту від 14.12.2021 року кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору (п. 2.4 Договору).

ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання даним Договором, надало ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25000,00 грн., що підтверджується копію Довідки ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №2635 від 04.05.2023 року про перерахування споживачу кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 14.12.2021 року о 14:21 год., транзакція у системі EasyPay № (а.с. 11), копією Договору про організацію переказу платежів №087/20-П від 08.07.2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Контрактовий дім» та ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 116-122).

Також вказані обставини відповідачем не заперечувалися.

Таким чином наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 25000,00 грн. заборгованості за тілом кредиту та 34200,00 грн. відсотків за користування кредитом, нарахованих у межах строку кредитування з 14.12.2021 року по 24.02.2022 року.

На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив та дійшов безпідставного висновку про недоведеність позовних вимог.

Однак щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% від простроченої суми за період з 14 квітня 2022 року по 03 серпня 2023 року та інфляційних втрат за період з квітня 2022 року по червень 2023 року апеляційний суд зазначає, що згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 (пункт 8.35).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX (набрав чинності 17.03.2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).».

Також відповідно до п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Тому нарахування у зв`язку з інфляцією та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідача з 24.02.2022 року по 03.08.2023 року (у межах позовних вимог).

З огляду на викладене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Водночас зі змісту частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Зокрема відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу разом із позовною заявою було подано копію Договору про надання правової допомоги №10/07-2023 від 10.07.2023 року, укладеного між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а.с. 14-15), копію Звіту про надання правової допомоги від 03.08.2023 року (а.с. 16), копію рахунку на оплату по замовленню №708/02/08 від 02.08.2023 року на суму 10000,00 грн. (а.с. 9), копію платіжної інструкції від 02.08.2023 №913 про оплату ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокату Столітньому М.М. 10000,00 грн. (а.с. 8), копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1423361 від 03.08.2023 року (а.с. 76), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10 від 18.09.2020 року (а.с. 22).

Відповідно до змісту Звіту про надання правової допомоги від 03.08.2023 року та рахунку на оплату по замовленню №708/02/08 від 02.08.2023 року позивачу надано наступні послуги професійної правничої допомоги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви, складення позовної заяви та подання її до суду, на загальну суму 10000,00 грн.

Відповідачем не подано заперечень щодо розміру витрат на правничу допомогу, які просить стягнути ТОВ «Фінансова компанія Фінтраст Україна».

Згідно вимог ч. 2 ст. 141 ЦРК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, з огляду на відсутність заяви відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, часткове задоволення позовної заяви, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 8000 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог.

Також пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 4295 грн. 69 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

З апелянта в дохід держави підлягає стягненню 644 грн. 18 коп. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною шостою ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду від 07 вересня 2023 року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (, адреса: вул. Загородня, 15, офіс 118/2, м. Київ, 03150) 59200 (п`ятдесят дев`ять тисяч двісті) грн. 00 коп. заборгованості за Договором №5216135 про надання споживчого кредиту від 14.12.2021 року, з яких: 25000,00 грн. - тіло кредиту, 34200,00 грн. - відсотки за користування кредитом за період з 14.12.2021 року по 24.02.2022 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (, адреса: вул. Загородня, 15, офіс 118/2, м. Київ, 03150) 4295 (чотири тисячі двісті дев`яносто п`ять) грн. 69 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій, та 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. витрат за надання правової допомоги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (, адреса: вул. Загородня, 15, офіс 118/2, м. Київ, 03150) в дохід держави 644 (шістсот сорок чотири) грн. 18 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 11 грудня 2023 року.