Провадження № 2/161/1021/23

ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

04 грудня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.,

при секретарі Грень А.В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представників відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 звернувся в суд позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

В ході судового засідання за клопотанням відповідача ОСОБА_3 вирішувались питання про закриття провадження у даній справі у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки, в рамках досудового розслідування кримінального провадження досліджуються ті самі обставини, що викладені у позовній заяві позивача, а см позов є спробою перекласти обов`язок встановлення дійсних обставин даної справи із правоохоронних органів на цивільний суд з посиланням на висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові 333/6816/17 від 30.06.2020 року.

Заслухавши пояснення учасників справи, аналізуючи матеріали справи, суд прийшов до висновку, що клопотання відповідача ОСОБА_3 не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, із цивільних, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (стаття 84 КПК України).

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (частина друга статті 91 КПК України). Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим кодексом (частина друга статті 93 КПК України).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим. Такі позови не підлягають судовому розгляду.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнати недостовірною та такою що принижує честь, гість та його ділову репутацію, як голови правління АТ «Волиньгаз», поширену відповідачем ОСОБА_3 в повідомленні про порушення законодавства про захист економічної конкуренції від 09.05.2022 року, направленого голові Антимонопольного комітету України та в скаргах від 13.05.2022, направлених голові та членам НКРЕКП та визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, що поширена ОСОБА_2 в адвокатському запиті від 27.05.2022 року.

Із матеріалів справи вбачається, що 08.06.2022 року за заявою ОСОБА_3 , про вчинення ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 397 КК України, 20.07.2022 року відкрито кримінальне провадження та розпочато досудове розслідування. До заяви ОСОБА_3 додала копію запиту адвоката Лавренюка Б.О. від 27.05.2022 року, копію повідомлення в АМКУ та копії скарг в НКРЕКП, а тому, вважає, що інформація в них зазначена, може бути спростована чи підтверджена лише в межах кримінального провадження.

Однак, як встановлено судом, предметом доказування в даній справі, є інформація поширена відповідачами щодо позивача, яка не була здобута в рамках кримінального провадження та не є доказом у зазначеному кримінальному провадженні, а тому, на думку суду, в даному випадку, є предметом аналізу на достовірність в цивільному процесі.

Отже, ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, суд приходить до висновку про те, що даний спір має вирішуватися судом за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

При цьому, слід зазначити, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2023 року, в задоволенні клопотань відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про закриття провадження у даній справі відмовлено з вищенаведених підстав.

Будь-яких нових обставин чи посилань у редакції заяви про закриття провадження від 17.08.2023 року відповідач ОСОБА_3 не навела.

Крім того, доводи відповідача ОСОБА_3 про неправомірні дії секретаря судового засідання, що на її думку, є перешкоджанням об`єктивному та неупередженому розгляду справи, викладені у заяві про закриття провадження у даній справі від 17.08.2023 року, не є підставою для його закриття, в розумінні вимог ст. 255 ЦПК України.

Таким чином, у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 слід відмовити за безпідставністю.

Щодо можливості апеляційного оскарження зазначеної ухвали, суд враховує правову позицію у зазначеній справі, викладену в ухвалі Волинського апеляційного суду від 22.05.2023 року, в якій зазначено про неможливість оскарження ухвали суду першої інстанції про відмову у закритті провадження окремо від рішення суду.

Керуючись ст. ст. 10-13, 255, 259, 260, 261, 263, 268, 353, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Пахолюк А.М.