СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/3790/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журибеда О.М.,

при секретарі - Істоміній О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому просить: - стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості за договором безвідсоткової позики від 14.12.2021 року у розмірі 550000, 00 доларів США.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2023 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2023 року заяву про забезпечення позову задоволено.

25.10.2023 року представник відповідача ОСОБА_4 подав заяву про закриття провадження у вказаній цивільній справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що спір з приводу отриманих ОСОБА_2 коштів від ОСОБА_1 підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки в догові позики від 14.12.2021 року в п. 5 вказано, що сторони погодили, що у випадку виконання договору генерального підряду №20/7-1 від 20.06.2021 року та договору субпідряду від 11.05.2021 року належним чином та досягнення їх мети, позикодавець звільняє позичальника від обов`язку повернення в п. 1 цього договору суми позики в розмірі 883998 доларів США. Таким чином, спірний договір укладений між сторонами не є договором позики між фізичними особами, оскільки ОСОБА_5 зазначені кошти від ОСОБА_1 на власні потреби не отримував, а зазначений договір стосується коштів витачених на проведення будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 за договорами субпідряду №11/7 від 11.05.2021 року між ТОВ «БК «№Атлант-плюс» та ТОВ «Капітальне індустріальне будівництво», а також договором генпідряду №20/7-1 від 20.06.2021 року між ОК «Печерський квартал» та ТОВ «Капітальне індустріальне будівництво.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4. просив клопотання задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти закриття провадження у справі, зазначивши, що справа про стягнення заборгованості за договором позики між фізичними особами має розглядатися у порядку цивільного судочинства.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши обставини справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за частиною першою статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Отже, вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України, щодо віднесення до господарських правовідносин.При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Такий висновок відповідає висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 910/5179/20.

Відповідач ОСОБА_2 є засновником ТОВ «Капітальне індустріальне будівництво», основним видом економіної діляності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель.

11.05.2021 року між ТОВ «БК Атлант-плюс», власником і директором якого є ОСОБА_1 та ТОВ «Капітальне індустріальне будівництво» в особі директора Омельченко Т.П. було укладено договір субпідряду №11/7, відповідно до якого ТОВ «Капітальне індустріальне будівництво» зобов`язується на власний ризик із власних матеріалів виконати у відповідності до проектної документації, умов договору та завдання замовника, підготовчі роботи по об`єкту: будівництво зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :82:277:0161.

20.06.2021 року між Обслуговуючим кооперативом «Печерський квартал» в особі голови ОСОБА_1. та ТОВ «Капітальне індустріальне будівництво» в особі директора Омельченко Т.П. було укладено договір генпрідряду №20/7-1, відповідно до якого, ТОВ «Капітальне індустріальне будівництво» зобов`язується на власний ризик із власних матеріалів виконати у відповідності до проектної документації, умов договору та завдання замовника, підготовчі роботи по об`єкту: будівництво зблокованого житлового будинку по АДРЕСА_1 .

14.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено спірний договір безвідсотковї позики. Відповідно до п. 5 вказаного договору, сторони погодили, що у випадку виконання договору герпідряду «20/7-1 від 20.06.2021 року та договору субпідряду від 11.05.2021 року належним чином та досягнення їх мети, позикодавець звільняє позичальника від обов`язку повернення в п. 1 цього договору суми позики у розмірі 883998 доларів США.

Таким чином, праова природа спірного договору безвідсоткової позики укладений між ОСОБА_1 ,т та ОСОБА_2 від 14.12.2021 року стосується коштів витрачених на проведення будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 за договорами субпідряду №11/7 від 11.05.2021 року, а також договором генпідряду №20/7-1 від 20.06.2021 року, тобто належного виконання чи не виконання умов договорів між юридичними особами в ході їх господарської діяльності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що такий спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних виконанням умов договорів між юридичними особами, а тому такий спір повинен вирішуватися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України суд роз`яснює позивачу про віднесення розгляду справи до юрисдикції господарського суду.

Таким чином, оскільки спір, який виник між позивачем та відповідачем пов`язаний виконанням умов договорів юридичних осіб, розгляд якого відноситься до юрисдикції господарських судів, тому наявні підстави для закриття провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючисьст. 255 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Роз`яснити позивачу, що даний позов належить до юрисдикції Господарського суду міста Києва.

Ухвала суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі може бути оскаржена до Київського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М. Журибеда