Справа № 551/1164/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Кулик Н.В.,

за участю: секретаря судових засідань Курінної Я.М.,

представника заявника - адвоката Писарської В.Г.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Шишаки Миргородського району Полтавської області цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в:

23 жовтня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні трьох дітей віком до вісімнадцяти років.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 зазначав, що з 28 лютого 2023 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище якої « ОСОБА_1 ».

При цьому, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2022 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розірвано.

ОСОБА_1 являється матір`ю двох дітей, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком яких являється ОСОБА_4 . Після розірвання попереднього шлюбу діти проживають у родині заявника.

Окрім того, від попереднього шлюбу він має сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає з колишньою дружиною, на утримання якого сплачує аліменти.

З 03 квітня 2022 року він мобілізований до Збройних Сил України та по теперішній час перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , а його дружина ОСОБА_1 , на даний час, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Посилаючись на викладене та те, що відповідно до п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено можливість звільнення військовослужбовців від військової служби у разі перебування на його утриманні трьох і більше дітей, ОСОБА_2 просив встановити факт того, що на його утриманні перебуває троє дітей віком до вісімнадцяти років, а саме: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановлення даного факту необхідно заявнику для реалізації права на звільнення з військової служби.

Ухвалою суду від 24 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без руху.

27 жовтня 2023 року адвокат Писарська В.Г., яка діє в інтересах заявника ОСОБА_2 , звернулася до суду з заявою про усунення недоліків, указаних в ухвалі суду від 24 жовтня 2023 року.

Ухвалою суду від 10 листопада 2023 року заяву ОСОБА_2 прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку окремого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні о 08 год. 30 хв. 07 грудня 2023 року.

Заявник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився через перебування на військовій службі.

Представник заявника - адвокат Писарська В.Г. вважала, що розгляд заяви ОСОБА_2 має бути проведений у порядку цивільного судочинства.

Заінтересована особа ОСОБА_1 думку адвоката Писарської В.Г. підтримала.

Вислухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Так, заяву про встановлення факту перебування на утриманні трьох дітей віком до вісімнадцяти років ОСОБА_2 пред`явив до суду за правилами окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства..

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц Верховний Суд виснував, що при визначенні юрисдикції спору суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду та в аналізі застосування частини шостої статті 294 ЦПК України слід виходити з того, що залишити без розгляду заяву, подану в порядку окремого провадження, у зв`язку із встановленням існування спору про право можливо виключно у тому разі, якщо виявлений спір можливо вирішити саме в порядку цивільного судочинства. Якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен закрити провадження у справі (або відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви) із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можна вирішити у межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (пункти 1 і 2 частини першої статті 19 КАС України).

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Для визначення юрисдикції суду у спорі з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження чи звільнення суд має встановити, чи проходила особа публічну службу, а також, у зв`язку з чим - прийняттям, проходженням або звільненням - виник спір (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19 (пункт 47)).

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч. 1 ст. 2 Закону України №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу"). Отже, військова служба є різновидом служби публічної.

Тому, спори з приводу проходження військової служби належать до юрисдикції адміністративних судів ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2022 року у справі № 362/643/21 (пункти 49-50)).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану, зокрема через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Вимоги ОСОБА_2 пов`язані з доведенням наявності підстав для його звільнення з військової служби під час воєнного стану.

Отже, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно -правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд приходить до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 260, 261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5, про встановлення факту, що має юридичне значення, - закрити.

Роз`яснити заявнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції Полтавського окружного адміністративного суду за територіальною підсудністю.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: