Справа № 152/1503/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 листопада 2023 року м. Шаргород

Справа №152/1503/23

Провадження №2/152/426/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ходак Владислав Володимирович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

І. Стислий виклад позицій позивача, третіх осіб, заперечень відповідача

1.Виклад позиції позивача.

25.10.2023 року адвокат Ходак В.В. звернувся до Шаргородського районного суду Вінницької області в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «БІЗПОЗИКА», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

У позовній заяві адвокат Ходак В.В. просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. від 21.12.2021 року, зареєстрований в реєстрі за №48993, щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості за кредитним договором №194592-ВН1-001 від 15.12.2020 року, а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з матеріалів виконавчого провадження №68069025 позивачу стало відомо, що 21.12.2021 року приватним нотаріусом КМНО Бригідою В.О. був вчинений виконавчий напис №48993, згідно з яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗПОЗИКА» стягнуто заборгованість в розмірі 51279,08 грн.

У виконавчому написі №48993 від 21.12.2021 року зазначено, що загальна заборгованість за кредитним договором №194592-ВН 1-001 від 15.12.2020 року (за період з 29.12.2020 року по 03.12.2021 року) становить: 24000 грн. заборгованість за сумою кредиту; 26799,08 грн. заборгованість по несплаченими відсотками; 480 грн. комісія.

Згідно з п.1 кредитного договору, строк кредиту становить 16 тижнів.

За користування кредитом у розмірі 24000 грн. у межах строку кредитування (16 тижнів) мало бути нараховано проценти у розмірі 17760 грн. (п.3 кредитного договору), натомість було протиправно нараховано 26799,08 грн.

Таким чином вбачається спірність щодо розміру заборгованості, а відтак відсутність у нотаріуса законної можливості вчинення виконавчого напису.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» є фінансовою компанією, яка займається онлайн- кредитуванням.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Кредитний договір №194592-ВН1-001 від 15.12.2020 року укладений в електронній формі.

Поряд з цим, що у тексті виконавчого напису №48993 від 21.12.2021 року міститься посилання на пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172.

У 2014 році до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року №662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Так, документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

В справі №826/20084/14 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині, наведеній вище.

Виконавчий напис №48993 вчинений нотаріусом 21.12.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2017 року у справі №826/20084/14.

Відповідно до п.1 Переліку для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Кредитний договір №194592-ВН1-001 від 15.12.2020 року укладений в електронній формі (що прирівняна до простої письмової форми) без нотаріального посвідчення. Вказані обставини є самостійною підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі №172/1652/18 (провадження №61-16749св19), де, зокрема, зазначено наступне: «укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Пізніше таку правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду, яка в п.п.93-95 постанови від 21.09.2021 року у справі №910/10374/17 (провадження №12-5гс21) вказала, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Підлягає стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 536,80 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, а від сплати судового збору за подання позову ОСОБА_1 звільнена на підставі ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правничу допомогу.

У відповідності до ст.15 ЦПК України, ОСОБА_1 скористалася правом на правничу допомогу та залучила представника адвоката Ходака В.В., з яким уклала Договір про надання правової (правничої) допомоги №354 від 12.10.2023 року.

Згідно із п. 4.1. Договору, вартість наданих юридичних послуг (гонорар адвоката) складає 20000 грн., що підлягають оплаті після розгляду справи у суді.

На даний момент адвокатом виконано наступну роботу: аналіз документів, підготовка правової позиції по справі 1 година; підготовка, формування та подання позовної заяви до суду 5 годин.

Тому судові витрати, пов`язані з розглядом справи, орієнтовно становлять витрати на судовий збір в сумі 536,80 грн., витрати на надання правничої допомоги в сумі 20000 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на вимоги ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат».

2.Виклад заперечень відповідача.

ТОВ «БІЗПОЗИКА» не скористалося своїм правом подати відзив на позов і не подало до суду відзиву на позов із викладенням своїх заперечень, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 26.10.2023 року (а.с.67-69), яку відповідач отримав 26.10.2023 року шляхом надіслання на загальновідому офіційну електронну адресу (а.с.72).

13.11.2023 року представник відповідача ТОВ «БІЗПОЗИКА» Шкромида Ю.В., який діє на підставі Положення про само представництво від 25.04.2023 року (а.с.123, 124) надіслав до Шаргородського районного суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (а.с.117-119).

ОСОБА_2 заперечень щодо позовних вимог в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню не висловив, разом з тим не погоджується із заявленим розміром витрат на правничу допомогу та просить зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу у цій справі до 2000 (двох тисяч) гривень.

Заперечуючи щодо вимог на правничу допомогу, представник відповідача Шкромида Ю.В. вважає заявлену суму витрат на правничу допомогу неспівмірною зі складністю справи та об`ємом наданих адвокатом послуг, враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Після задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач не позбавляється заборгованості за кредитним договором.

Матеріальний стан позивача, як боржника у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишається незмінним.

Позивач тимчасово позбавляється примусового стягнення боргу за кредитним договором до отримання ТОВ «БІЗПОЗИКА» судового рішення про стягнення з позивача заборгованості в судовому порядку.

Таким чином, реальне значення справи для позивача, полягає в отриманні певної відстрочки в виконанні взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, що не призводить до виникнення, зміни або припинення майнових прав чи фінансових інтересів позивача.

Надаючи оцінку витратам на професійну правову допомогу, представник відповідача зазначає, що справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не є складними, не вимагають вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, судова практика в цій категорії справ є сталою. Отже, формування правової позиції при підготовці позову, направлення адвокатських запитів, складання позовної заяви та підготовка письмових клопотань не вимагала від представника позивача надмірного обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на незначну складність вказаної справи (малозначна справа) та сталу судову практику у даній категорії справ.

Відповідачем не подавалися будь-які заяви по суті справи. В справі наявні лише заяви по суті справи, подані позивачем. Справа слухається в спрощеному позовному провадженні.

На переконання представника відповідача, вартість послуг адвоката в загальній сумі 20000 грн. є необґрунтовано завищеною та неспівмірною із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, значенням справи для учасників.

3.Виклад позиції третіх осіб.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. не скористався своїм правом подати пояснення щодо позову і не подав до суду письмових пояснень щодо позову із викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 26.10.2023 року (а.с.67-69).

Про дату та час судового розгляду цивільної справи третя особа повідомлена належним чином, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.106).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. не скористався своїм правом подати пояснення щодо позову і не подав до суду письмових пояснень щодо позову із викладенням своїх аргументів і міркувань на підтримку або заперечення проти позову, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 26.10.2023 року (а.с.67-69).

Про дату та час судового розгляду цивільної справи третя особа повідомлена належним чином, відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України (а.с.74).

ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача, третіх осіб

1. 25.10.2023 року представник позивача адвокат Ходак В.В. разом з позовною заявою подав заяву про забезпечення позову (а.с.50-52).

2. 17.11.2023 року на електронну адресу суду представник позивача адвокат Ходак В.В. подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи; заперечує щодо врегулювання спору за участю судді (а.с.128).

3. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 13.11.2023 року надіслав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (а.с.117-119).

Інших заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, відповідач до суду не подавав.

4. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав.

5. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський О.В. заяв і клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавав.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

1. 25.10.2023 року судом постановлено ухвалу про задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ходака В.В. про забезпечення позову (а.с.60-62).

2. 26.10.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ходак В.В., до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.67-69).

3. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч.5 ст.279 ЦПК України).

Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд означеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачає підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 8 статті 178 ЦПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що відповідачем ТОВ «БІЗПОЗИКА» ухвала суду про відкриття провадження з пропозицією надати відзив на позов отримана 03.11.2023 року (а.с.75), то суд вважає, що відзив ним не подано у встановлений судом строк без поважних причин.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч.13 ст.7, ч.8 ст.178 ЦПК України.

4. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, … в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що розгляд означеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази

Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, які регулюються ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5.

Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами.

Вирішуючи спір, суд встановив, що ТОВ «БІЗПОЗИКА» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. із заявою про видачу виконавчого напису за кредитним договором №194592-ВН1-001 від 15.12.2020 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 , за якою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис від 21.12.2021 року, який зареєстрований в реєстрі за №48993, посвідчений цим самим приватним нотаріусом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості в розмірі 51279,08 грн. за період з 29.12.2020 року по 03.12.2021 року за кредитним договором №194592-ВН1-001 від 15.12.2020 року, що складається із простроченої заборгованості за сумою кредиту 24000 грн., простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 26779,08 грн., комісії 480 грн., а також 600 грн. за вчинення виконавчого напису (а.с.10).

Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗПОЗИКА» за вказаним виконавчим написом складає 51879,08 грн. (а.с.46).

У виконавчому написі від 21.12.2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. зазначає, що строк платежу за кредитним договором №194592-ВН1-001 від 15.12.2020 року настав, а боржником допущено прострочення платежів.

Виконавчий напис №48993 набрав законної сили 21.12.2021 року. Строк пред`явлення виконавчого напису до виконання 3 роки (а.с.10).

До позовної заяви представник позивача додав паперові копії Договору №194592-ВН1-001 від 15.12.2020 року про надання кредиту, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 , з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, а порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію»; пропозицію укласти Договір №194592-ВН1-001 від 15.12.2020 року про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, а порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію»; прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання Договору №194592-ВН1-001 від 15.12.2020 року про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, а порядку, передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію» (а.с.11-12, 13-14, 15-16).

Вказані оферта, акцепт, Договір кредиту скріплені підписами сторін, та на переконання відповідача, складають кредитний договір.

Як встановлено судом, ці документи не містять доказів їх нотаріального посвідчення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» 06.01.2021 року звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. з метою примусового виконання виконавчого напису (а.с.17), та 06.01.2022 року останнім відкрито виконавче провадження ВП №68069025 з виконання виконавчого напису №48993 від 21.12.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., та розпочато стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БІЗПОЗИКА» заборгованості в сумі 51879,08 грн.; зобов`язано ОСОБА_1 подати декларацію про майно та доходи; стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 5187,91 грн. (а.с.7).

17.01.2022 року приватним виконавем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. у виконавчому провадженні ВП №68069025 видано постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с.8), а 24.06.2023 року постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 (а.с.9).

Таким чином, у рамках виконавчого провадження ВП №68069025 приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Турським О.В. здійснюються дії щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, зокрема, стягнення заборгованості, а також основної винагороди з ОСОБА_1 .

Ні відповідач, ні приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. не надіслали суду копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис.

Такі копії документів надані представником позивача (а.с.11-16), тому, предметом дослідження судом є тільки вказані документи.

Крім того, предметом дослідження судом є копії документів: виконавчого напису від 21.12.2021 року та постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.01.2022 року, про арешт коштів боржника від 17.01.2022 року, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 24.06.2023 року, які також надані представником позивача до позовної заяви (а.с.7, 8, 9).

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Згідно із ст.89 ЗУ «Про нотаріат», у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (ст.90 ЗУ «Про нотаріат»).

Виконавчий напис може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту його вчинення (ч.1 ст.91 ЗУ «Про нотаріат»).

Відповідно до пунктів 1 та 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (у редакції, що діяла на момент вчинення виконавчого напису), до вказаного Переліку входять нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку); кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

На час ухвалення судового рішення вказаний Перелік діє в новій редакції, зокрема, постановами КМУ від 19.04.2022 року за №480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» та від 21.03.2023 року за №250 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, виключено.

На теперішній час у Переліку наявний розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами», в п.1 якого передбачено, що нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що виконавчий напис 21.12.2021 року №49993, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. на підставі п.2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції, що діяла станом на 21.12.2021 року (а.с.10).

Разом з тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості» (а.с.22, 23-26).

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови), набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 21.12.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Крім того, на думку суду, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 21.12.2021 року, була обумовлена й іншими обставинами, які суд наводить нижче.

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17, який підтримується Верховним Судом, зокрема, у постанові від 07.02.2018 року у справі №204/4071/14-ц, у постанові від 12.04.2018 року у справі №761/32388/13-ц та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Судом встановлено порушення прав позивача з боку відповідача, який не довів перед судом наявності безспірної заборгованості ОСОБА_1 перед ним, яка б стала підставою для вчинення виконавчого напису від 21.12.2021 року №48993 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. за заявою ТОВ «БІЗПОЗИКА» що проаналізовано у рішенні вище.

Оскільки суд встановив факт порушення прав позивача з боку відповідача, то порушені права ОСОБА_1 підлягають судовому захисту шляхом задоволення позову, виходячи з такого.

Частиною 1 ст.11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч.2 ст.11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст.15 ЦК України).

Частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» (ст.90 ЗУ «Про нотаріат»).

Таким чином, виконавчий напис нотаріуса є видом виконавчого документу, на підставі якого може відкриватися виконавче провадження.

Тому, у випадку встановлення, що подані стягувачем нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, єдиним способом скасування виконавчого напису нотаріуса є звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з метою припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення права.

V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, які регулюються ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», ЗУ «Про виконавче провадження», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5.

Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (ст.50 ЗУ «Про нотаріат»).

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 ЗУ «Про нотаріат» ).

Відповідно до п.19 ст.34 ЗУ «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія.

Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України здійснюється правове врегулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів.

Згідно зі ст.87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

У виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса (ст.89 ЗУ «Про нотаріат»).

Згідно з підпунктом 2.1 п.2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Пунктами 3.2., 3.5. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172; при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172.

VІ. Висновки суду

Аналізуючи норми наведеного законодавства та досліджені судом докази, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позивач має право на звернення до суду з означеним позовом.

Також, у суду склалася достатня переконаність у тому, що позов підлягає задоволенню з наведених у ньому підстав, які підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, проаналізованими судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч.1 ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України).

Аналіз підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 30 вересня 2019 року у справі №357/12818/17.

До того ж, суд встановив, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі кредитного договору, який не був нотаріально посвідчений.

Отже, суд констатує той факт, що позивачем надано суду належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які проаналізовані судом у їх сукупності та взаємозв`язку і дають підстави для висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ТОВ «БІЗПОЗИКА», тоді як відповідачем не надано доказів у спростування позовних вимог.

Виходячи з викладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих сторонами, приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню.

VІІ. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні в суд позивач ОСОБА_1 сплатила судовий збір в сумі 536,80 грн. за подання заяви про забезпечення позову, що вбачається з квитанції від 20.10.2023 року ІD:1168-6291-2812-9369 (а.с.49).

Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача.

При зверненні з позовом до суду позивачем ОСОБА_1 не сплачено судовий збір, при цьому, позивач посилається на вимоги ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів».

Так, ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Верховний Суд в рамках справи №743/1481/21 від 19 жовтня 2022 року зробив висновок про звільнення споживача від сплати судового збору за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073,36 грн., які повинна була б сплатити позивач при зверненні з позовом до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, якби не була звільнена від його сплати.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд виходить з такого.

Частиною 3 ст.133 ЦПК України установлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно із статтею 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні судом позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує норми ст.ст.2, 15, 133, 137, 141 ЦПК України та практику ЄСПЛ щодо розподілу судових витрат.

Так, Європейський суд з прав людини у п.95 рішення від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У п.154 рішення ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» Суд констатував, що в кожному з поданих рахунків-фактур, виписаних адвокатом заявника, зазначено загальну вартість багатьох юридичних послуг, без уточнення вартості кожної окремої послуги. Також, Суд висловив сумнів щодо існування об`єктивної необхідності здійснення деяких витрат, зазначених у цих рахунках-фактурах, зокрема, Суд не встановив, який прямий зв`язок може існувати між, в тому числі, листуванням зі сторонами процесу і не зі сторонами процесу з судовою процедурою. При цьому, Суд нагадав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір; тим часом сума, що її вимагав заявник, в будь-якому разі була надмірна.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат у цій справі встановлено наступні обставини.

Позивачем було укладено договір про надання правничої допомоги від 12.10.2023 року з адвокатом Ходаком В.В., що підтверджується засвідченою копією договору №354 та ордером серії АВ №1099039 від 20.10.2023 року (а.с.45, 46).

Адвокатом Ходаком В.В., згідно з договором про надання правничої допомоги від 12.10.2023 року погоджено з ОСОБА_1 вартість юридичних послуг за надану правничу допомогу в обсязі 20000 грн. (п.4.1. Договору).

Згідно з п.4.2. Договору про надання правничої допомоги від 12.10.2023 року за №354, вартість юридичних послуг (гонорар адвоката) мають бути оплачені відповідно до виставленого рахунку, протягом трьох днів з моменту отримання рахунку та після отримання рішення суду, яким буде визнано виконавчий напис №48993 від 21.12.2021 року таким, що не підлягає виконанню.

Адвокатом Ходаком В.В. в позовній заяві зазначено опис робіт та наданих ОСОБА_1 послуг, кількість затрачених годин, зокрема, на аналіз документів та підготовку правової позиції у справі витрачено одну годину, за підготовку, формування та подання позовної заяви до суду витрачено п`ять годин.

Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст.15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 ч.3 ст.2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5, 6 ст.137 ЦПК України).

У такому випадку суд, керуючись ч.ч.5, 6, 7 статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібні правові висновки висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16.

Відповідно до правової позиції ВС, викладеної у постанові Великої Палати від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 ц, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не вправі втручатися в ці правовідносини … За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами… Суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому, суд враховує те, що представником відповідача Шкромидою Ю.В. 13.11.2023 року, тобто до ухвалення судового рішення у справі, подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката (а.с.117).

Суд вважає такими, що заслуговують на увагу частково доводи, наведені у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу з огляду на наступне.

Суд враховує те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаними адвокатом роботами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Так, у послуги адвоката по наданню правничої допомоги, згідно з описом (а.с.5), до правничої допомоги включено: аналіз документів та підготовку правової позиції.

Разом з тим, аналіз документів та формування правової позиції, подача позовної заяви до суду не є процесуальними діями та не є правничою допомогою адвоката клієнту, не передбачені у Договорі про надання правничої допомоги як вид правничої допомоги, а також, відповідно до ст.19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», не є видом адвокатської діяльності, тому такі дії не враховуються судом при розподілі судових витрат та не можуть бути покладені на відповідача, не на користь якого ухвалюється рішення, а натомість їх слід покласти на позивача, на користь якого ухвалюється рішення.

Підготовка позовної заяви та заяви про забезпечення позову є послугами з надання правничої допомоги, тому враховуються при розподілі витрат на правничу допомогу.

Крім того, суд зауважує, що провадження у справі здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тому представник позивача не приймає участі в судових засіданнях, що враховується судом при розподілі витрат на правничу допомогу.

Суд вважає, що зазначена сума адвокатських витрат у договорі про надання правничої допомоги від 12.10.2023 року №354 в сумі 20000 грн. є неспівмірною зі складністю справи, яка є малозначною, та обсягом наданих адвокатських послуг.

Відтак, суд приймає до уваги аргументи, наведені представником відповідача у клопотанні про зменшення витрат на правничу допомогу і вважає співмірною у цій справі компенсацію вартості виконаної адвокатом роботи лише у сумі 4000 грн., з урахуванням, зокрема, складності справи, обсягу наданих у цьому випадку адвокатських послуг і виконаних робіт у межах підготовки справи до розгляду та впродовж судового розгляду. Зазначена сума адвокатських витрат є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг.

Отже, вимоги про стягнення судових витрат на надання правничої допомоги підлягають частковому задоволенню на суму 4000 грн.

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, зокрема, в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в сумі 4000 грн., а в іншій частині позову про стягнення судових витрат слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 13, 43, 76-81, 83, 84, 89, 133, 141, ч.8 ст.178, ст.ст.247, 258, 259, 263-265, ч.4 ст.268, ст.ст.273, 274-279 ЦПК України, на підставі ст.18 ЦК України, ст.ст.34, 39, 50, 87, 88, 89 ЗУ «Про нотаріат», суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ходак Владислав Володимирович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис про звернення стягнення, вчинений 21 (двадцять першого) грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №48993, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» суми заборгованості за період з 29 грудня 2020 року по 03 грудня 2021 року в розмірі 51879 (п`ятдесят одна тисяча вісімсот сімдесят дев`ять) гривень 08 (вісім) копійок за кредитним договором №194592-ВН1-001 від 15.12.2020 року, що був укладений ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок судових витрат по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень.

В іншій частині вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» про стягнення судових витрат на надання правничої допомоги відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок в дохід держави (стягувач: Державна судова адміністрація України (код ЄДРПОУ стягувача 37993783); отримувач коштів: ГУК у м. Києві/ м. Київ/22030106, код за ; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повне найменування (для юридичних осіб) та ім`я (для фізичних осіб) сторін:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Руданське Шаргородського району Вінницької області, місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Шаргородським РВ УМВС України у Вінницькій області 20.02.2003, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

- відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА», місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411, ідентифікаційний код в ;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, адреса місцезнаходження: м. Київ, проспект Петра Григоренка, буд.15, прим.3;

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Турський Олександр Віталійович, адреса місцезнаходження: 21001, м. Вінниця, вул. Героїв Крут, буд.4-В, прим. №47.

Повне рішення складено 21.11.2023 року.

Суддя: