ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 636/3930/23
Номер провадження 22-ц/818/2526/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)

Нагорної К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 27 вересня 2023 року в складі судді Гуменного З.І. у справі № 636/3930/23 за скаргою ОСОБА_2 на дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), стягувач ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ), заінтересована особа- ОСОБА_1 .

Скарга мотивована тим, що ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 22 вересня 2017 року у цивільній справі № 636/2301/17 в поряду забезпечення позовних вимог ОСОБА_1 було накладено арешт на все належне ОСОБА_2 рухоме та нерухоме майно з забороною відчуження в рамках суми боргу у розмірі 10 716 600 грн.

18 листопада 2017 року ОСОБА_2 добровільно виконав рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 жовтня 2017 року по вказаній справі та сплатив ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 10 716 600,00 грн, про що останнім складено розписку.

Між тим, під час перереєстрації автомобіля в Територіальному сервісному центрі № 6342 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області, йому стало відомо, що ухвала Чугуївського міського суду Харківської області від 22 вересня 2017 року про накладення арешту не скасована.

При зверненні до державної виконавчої служби йому стало відомо що 10 січня 2018 року державним виконавцем відкрито виконавчого провадження по виконавчому листу № 636/2301/17, виданому 17 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму за Договором позики від 02 лютого 2016 року у розмірі 10 716 600,00 грн.

Також, в цей же день державним виконавцем ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ накладено арешт на все його нерухоме та рухоме майно в межах суми боргу з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 11 788 411 грн.

Ухвалою Відділу примусового виконання рішень УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ від 04 лютого 2021 року виконавчий лист повернуто стягувачу; виконавче провадження № 55490230 набуло статусу «ЗАВЕРШЕНЕ».

08 серпня 2023 року на його заяву про зняття арешту та виключення з реєстру боржників, державним виконавцем було повідомлено щодо неможливості вчинення зазначених дій у зв`язку з несплатою боржником витрат виконавчого провадження.

Вважає вказані дії неправомірними оскільки він розрахувався з ОСОБА_1 ще до набрання рішенням законної сили, а тому підстави для видачі виконавчого документу та його подальшого виконання були відсутні. Проте, державний виконавець не повідомив його про факт відкриття виконавчого провадження та усі наступні виконавчі дії, що позбавило можливості подати відповідну заяви про закриття виконавчого провадження у зв`язку із повним виконанням боргових зобов`язань.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив визнати протиправними дії виконуючого обов`язки начальника ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ щодо відмови виключення з реєстру боржників та скасування арешту майна боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 55490230; визнати незаконним п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 636/2301/17, який виданий 17 листопада 2017 року про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 071 660 грн. та зобов`язати відповідальних осіб ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ скасувати арешт, накладений на все його рухоме та нерухоме майно відповідно до постанови про арешт майна боржника від 10 січня 2018 року.

01 серпня засобами поштового зв`язку ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ подано відзив на скаргу, в якому просив залишити скаргу без задоволення та постановити щодо боржника окрему ухвалу за зловживання процесуальними правами.

Відзив мотивовано тим, що на примусовому виконанні у ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ перебувало виконавче провадження АСВП 55490230 з примусового виконання виконавчого листа № 636/2301/17, виданого 17 листопада 2017 року Чугуївським міським судом, про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму за договором позики від 02 лютого 2016 року в розмірі 10 716 600,00 грн.

Постановою державного виконавця від 04 квітня 2021 року на підставі п. 7 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документу.

Про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_6 повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з особистим підписом боржника про отримання постанови про відкриття.

Розписка ОСОБА_1 , на яку посилається боржник в обґрунтування вимог скарги, не є належним доказом розрахунків між сторонами, оскільки не містить доказів складання її саме стягувачем, а не сторонньою особою, а тому виконавчі дії та стягнення виконавчого збору є правомірним.

Вимоги про скасування арешту задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до приписів чинного законодавства їх неможливо технічно виконати, а саме відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню (частина 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27 вересня 2023 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвала суду мотивована тим, що боржником добровільно виконано рішення суду та сплачено заборгованість, у зв`язку з чим проведення виконавчих дій та стягнення виконавчого збору є неправомірним, що свідчить про обґрунтованість скарги та, відповідно, наявність підстав для скасування накладеного арешту на майно боржник.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, відділ просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про залишення скарги без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги обізнаність скаржника про відкриття виконавчого провадження, що було підтверджено належними доказами.

Розписка про отримання коштів не може бути достатнім доказом виконання рішення, оскільки достеменно не встановлено її виконання стягувачем, а тому висновки суду першої інстанції про неправомірність вчинення виконавчих дій є необґрунтованими. Крім того, постанова про повернення виконавчого документу від 04 лютого 2021 року сторонами не оскаржена, що також свідчить про правомірність стягнення витрат виконавчого провадження.

Щодо скарги в частині визнання дій начальника відділу протиправними, то останній має здійснювати контроль за діями державних виконавців, а не проводити виконавчі дії за виконавчим провадженням, яке перебуває ( перебувало) на виконанні у державного виконавця.

12 грудня 2023 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ не надано доказів на підтвердження зазначених ним обставин, а також матеріалів виконавчого провадження, які були витребувані судом першої інстанції. У зв`язку із не наданням з боку виконавчої служби будь-яких письмових матеріалів, суд при постановлені оскаржуваної ухвали, посилався на докази, які були надані скаржником та поясненнями стягувача ОСОБА_1 , які він надав особисто у судовому засіданні.

ОСОБА_1 пояснив, що18 листопада 2017 року з ним повністю проведено розрахунки, про що він особисто склав відповідну письмову розписку. На той час ведення своїх справ він делегував юристу ОСОБА_7 , яка без відома довірителя отримала виконавчий лист на виконання рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 жовтня 2017 року та звернулася до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження. Про те, що виконавчою службою було відкрито виконавче провадження ОСОБА_1 дізнався лише в вересні 2023 року після отримання поштою копію ухвали суду про відкриття провадження та копію скарги ОСОБА_2 .

У судове засідання заявник ОСОБА_2 не з`явився, про розгляд справи 14 грудня 2023 року повідомлявся особисто телефонограмою, про що у Журналі реєстрації вихідних телефонограм зроблено реєстраційний запис № 235 (а.с. 107).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасника справи, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ Нагорну К. В., яка підтримала апеляційну скаргу, стягувача ОСОБА_1 , який просив рішення суду залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 26 грудня 2017 року ОСОБА_8 пред`явлено до примусового виконання виконавчий лист № 636/2301/17 від 30 жовтня 2017 року (а. с. 38).

На підставі вказаної заяви постановою державного виконавця від 10 січня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП 55490230 з виконання виконавчого листа, виданого 17 листопада 2017 року Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів за договором позики в розмірі 10 716 600 грн; стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 1 071 600 грн (а.с. 5).

Вказана постанова отримана ОСОБА_2 16 січня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.42).

Постановою державного виконавця від 10 січня 2018 року накладено арешт на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження -11 788 411 грн (а.с.6).

Постановою державного виконавця від 04 лютого 2021 року виконавчий лист № 636/2301/17, виданий 17 листопада 2017 року Чугуївським міським судом Харківської області, повернуто стягувачеві.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Згідно зі статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Перешкоджання вчиненню виконавцем дій, пов`язаних із зверненням стягнення на майно (кошти) боржника, порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном (коштами), на яке накладено арешт, а також інші незаконні дії щодо арештованого майна (коштів) тягнуть відповідальність, установлену законом.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що державний виконавець, відмовляючи у знятті арешту з майна боржника, діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження не є закінченим.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17, провадження № 61-31540св18; від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, провадження № 61-22895св19; від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, провадження № 61-26969св18.

Також, судова колегія критично оцінює доводи ОСОБА_2 щодо незаконності відкриття виконавчого провадження, оскільки докази належного виконання рішення суду матеріали справи не містять, виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, визнано не було. Особисто від стягувача державному виконавцю заяв про відсутність претензій до боржника не надходило.

Також, суд враховує, що заява про пред`явлення виконавчого листа до виконання подана особисто ОСОБА_1 та справа розглянута за відсутності учасників справи, що спростовує доводи, наведені скаржником у відзиві на апеляційну скаргу.

Отже, зважаючи, що постанова про повернення виконавчого документу у встановленому законом порядку не оскаржена, зобов`язання щодо сплати виконавчого збору не виконано, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення вимог скарги.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасування з постановленням нової про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн.

Отже, вказані витрати підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ВПВР УЗПВР у Харківській області СМУ МЮ.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) задовольнити.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 27 вересня 2023 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_2 на дії Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), стягувач ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)( вул. Студентська, буд. 5/6, м. Харків, , код ЄДРПОУ 4331544) 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина