Справа № 130/2416/23
Провадження № 22-ц/801/2199/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Заярний А. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2023 рокуСправа № 130/2416/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області про повернення позовної заяви від 10 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ», Акціонерного товариства «ВІННИЦЯГАЗ» про визнання недійсним Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, скасування заборгованості за постачання природного газу, заборону використання даних, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою, в якій просила: 1) визнати недійсним акцептований між ОСОБА_1 та ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» - Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (затвердженого постановою НКРЄКП від 30.09.2015 № 2500); 2) скасувати заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» за постачання природного газу у сумі 24496, 38 грн; 3) заборонити ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» починаючи з 01.05.2019 використовувати дані оператора ГРМ АТ «ВІННИЦЯГАЗ» для здійснення ОСОБА_1 нарахувань за постачання природного газу; 4) заборонити оператору ГРМ АТ «ВІННИЦЯГАЗ» починаючи із 01.05.2019 передавати дані комерційного (приладового) обліку природного газу для здійснення ОСОБА_1 нарахувань за постачання природного газу; 5) стягнути з ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» та АТ «ВІННИЦЯГАЗ» на користь ОСОБА_1 солідарну матеріальну шкоду у сумі 85324,72 грн; 6) стягнути з ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» та АТ «ВІННИЦЯГАЗ» на користь ОСОБА_1 солідарну моральну шкоду у сумі 67000 грн.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.10.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ», Акціонерного товариства «ВІННИЦЯГАЗ» про визнання недійсним Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, скасування заборгованості за постачання природного газу, заборону використання даних, стягнення матеріальної та моральної шкоди повернуто позивачеві.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції при її постановленні, подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції у цій справі скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність сплати судового збору позивачкою, оскільки вона звільнена від його сплати на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач вказує, що ухвала суду першої інстанції постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано як норми процесуального, так і матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з ч.ч. 1-3,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованими.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає не повністю.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не усунуто недоліки позовної заяви, визначені в ухвалі від 02.10.2023 року, а саме позивачкою не подано документ, що підтверджує сплату нею судового збору за 3-6 вимогами, оскільки ці позовні вимоги мають загальний характер, на них положення Закону України «Про захист прав позивачів» не розповсюджуються, а отже мають бути оплачені судовим збором.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно із п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Як визначено ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач посилався на те, що підставою позову є невиконання відповідачем ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» умов договору із постачання природного газу, внаслідок чого позивачу було завдано збитків, а також моральну шкоду.

Згідно з ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування (стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Спір, який ініціював позивач, безпосередньо пов`язаний з порушенням прав споживача, а останнім заявлені вимоги про відшкодування матеріальної, а також моральної шкоди у зв`язку із невиконанням ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» умов договору із постачання природного газу.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

Апеляцій суд зазначає, що порушення зобов`язання із постачання природного газу у розумінні законодавства про захист прав споживачів і відповідно до статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» має наслідком відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві таким неналежним наданням послуги із постачання природного газу.

Колегія суддів вважає, що у цій справі правовідносини сторін, поряд з нормами ЦК України, урегульовані нормами законодавства про захист прав споживачів, оскільки вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ», Акціонерного товариства «ВІННИЦЯГАЗ» про визнання недійсним Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, скасування заборгованості за постачання природного газу, заборону використання даних, стягнення матеріальної та моральної шкоди, на переконання позивача, заявлені у зв`язку із порушенням ТОВ «ВІННИЦЯГАЗ ЗБУТ» виконання зобов`язань із постачання природного газу.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача передбаченої ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» пільги по сплаті судового збору за подання позовної заяви в цій справі є помилковим.

Схожі за змістом висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 29 липня 2020 року у справі № 761/736/20 (провадження № 61-8647св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-10585св20).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17.01.1970 року та рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11.10.2001 року).

Розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, ЄСПЛ тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п. 1 ст. 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії» від 26.07.2011 року, «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, то відповідно до ст. 379 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук