н/п 4-с/490/28/2023 Справа № 490/7346/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2023 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі головуючої судді Гуденко О.А., при секретарі Позднякову Є.В., без участі сторні, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), -

В С Т А Н О В И В :

02.08.2023 року представник скаржника, адвокатка Щербакова Анна Олександрівна, звернулася до суду з вказаною скаргою, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», в якій просить визнати бездіяльність Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, накладеного відповідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 34091243 від 28.01.2014 та зобов`язати Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт та заборону його відчуження з майна ОСОБА_1 , накладеного за відповідною постановою.

В обгрунтування вимог скарги посилається на протиправну бездіяльність Центрального ВДВС щодо не зняття арешту з майна в рамках виконавчого провадження, мотивуючи свої вимоги тим, що на виконанні ВДВС перебувало виконавче провадження 34091243 , яке було відкрито відносно ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3265/10, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва. В рамках даного виконавчого провадження, на підставі постанови від 28.01.2014 року державним виконавцем було накладено арешт на все майно боржника. Наразі виконавче провадження відсутнє, даних про наявність зобов`язання скаржника за судовим рішенням відсутні, але арешт, накладений в рамках даного виконавчого провадження , не знятий.

Ухвалою суду від 18.08.2023 року прийнято позов до розгляду та призначено судове засідання на 03.10.2023 року .Одночасно витребувано у Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) інформацію щодо наявності відкритих або закінчених виконавчих проваджень щодо ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Також надати належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження щодо накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 відповідно до постанови № 34091243 від 28.01.2014 року.

Судове засідання 03.10.2023 року відкладено на 08.11.2023 року на 12.30 год в зв`язку з ненадходженням на адресу суду витребуваних документів.

27.10.2023 року Центральним ВДВС надано відзив на скаргу, в якому просять відмовити у її задволенні в повному обсязі. В обгрунтування заперечень посилаються на те, що згідно моніторингу автоматизованої системи виконавчого провадження, а саме розділу «Пошук ВП/ВД», «Пошук ВП/ВД (спецрозділ)», «Пошук ВП/ВД (архів)» встановлено, що на виконанні у Центральному ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебували наступні виконавчі провадження де боржником визначено ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 :

- виконавче провадження № 34091243 з примусового виконання виконавчого листаЦентрального районного суду м. Миколаєва № ц2-3265/10 виданого 03.03.2011 простягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованості на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі 109583,55 грн., виконавче провадження відкрито 03.09.2012. 09.04.2014 державним виконавцем керуючись п.2 ч.1 ст.47, статтею 50 Закону України Про виконавче провадження, (в редакції яка діяла на той час) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві;

- виконавче провадження № 44464148 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва № ц2-3265/10 виданого 03.03.2011 про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованості на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі 109583,55 грн., виконавче провадження відкрито 21.08.2014. 24.02.2015 державним виконавцем керуючись п.2 ч.1 ст.47, статтею 50 Закону України Про виконавче провадження, (в редакції яка діяла на той час) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві;

- виконавче провадження № 47285305 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва № ц2-3265/10 виданого 03.03.2011 про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованості на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі 109583,55 грн., виконавче провадження відкрито 21.04.2015, 20.10.2015 державним виконавцем керуючись п.2 ч.1 ст.47, статтею 50 Закону України Про виконавче провадження, (в редакції яка діяла на той час) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

При виконанні виконавчого провадження № 34091243 державним виконавцем керуючись статтею 57 Закону України Про виконавче провадження 28.01.2014 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , лише у межах суми боргу.

Пунктом 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на момент винесення постанови) (далі Закон) визначено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Також частина 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 вказаного Закону.

Одночасно ст. 50 Закону зазначено що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Оскільки при поверненні виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ст. 47 Закону йому надано право на повторне пред`явлення виконавчого до виконання, арешти накладені при виконанні виконавчого провадження не знімаються. Таким чином, державний виконавець Відділу при виконанні виконавчих проваджень № 34091243, 44464148, 47285305 діяв в межах наданих йому повноважень, не порушуючи прав та інтересів сторін виконавчого провадження.

До суду дійшла заява від представника представника скаржника адвоката Щербакової А.О. про розгляд справи в її відсутність , вимоги заяви підтримує, також надала додаткові письмові пояснення в обгрунтування вимог скарги.

Представник заінтересованої особи - Центрального ВДВС у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встанволено, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2010 року позов задоволено частково. З відповідачів ( ОСОБА_1 ) на користь Банку в солідарному порядку стягнуто заборгованість за тілом кредиту і процентам у розмірі 9 694, 66 доларів США, що еквівалентно 76 878 гривням 65 копійкам, та 27 341 гривню 90 копійок пені, а всього - 104 220 гривень 55 копійки, одночасно вирішено питання про розподіл судових витрат.

На виконанні у Центральному ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області перебувало виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа Центрального районного суду м. Миколаєва № ц2-3265/10 виданого 03.03.2011 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в розмірі 109583,55 грн., виконавче провадження відкрито 03.09.2012.

В межах даного ВП постановою державного виконавця відповідно до ст. 57 Закону України Про виконавче провадження від 28.01.2014 накладено арешт на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 у межах суми стягнення.

09.04.2014 державним виконавцем керуючись п.2 ч.1 ст.47, статтею 50 Закону України Про виконавче провадження, (в редакції яка діяла на той час) винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України Про виконавче провадження , виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо: у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно ст.50 Закону України Про виконавче провадження ( в редакції 2014 року на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За атакого, суд погоджується з запереченнями органу ДВС, що при поверненні виконавчого документу стягувачу в квітні 2014 року відсутня протипправна бездіяльність державного виконгавця щодо незняття арешту з майна боржника.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2015 у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, вказані виконавчі провадження знищені в зв`язку з закінченням терміну їх зберігання, згідно даних АСВП станом на 30.07.2023 року відкритих виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 , не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV«Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, чинній на момент проведення виконавчого провадження) рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Положеннями ст. 52 цього Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається насамперед на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Згідно зі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Правове регулювання вказаних положень на сьогодні здійснюється положеннями статей 48, 50, 56 та 74 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VІІІ).

Положеннями ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Зазначений правовий висновок Верховного суду визначено у постанові ВП ВС від 12.02.2020 № 813/1341/15. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 24.05.2021 року по справі №712/12136/18.

Частиною четвертою статті 59 Закону визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Системний аналіз як норм Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 рокутак і Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року свідчить про те, що у разі закінчення виконавчого провадження, за винятком випадків, встановлених законом, повернення виконавчого документа, арешт, накладений на майно боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з висновком Верховного Суду, який міститься у постанові від 27.03.2020 року (справа № 817/928/17), не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Тобто, за відсутності відкритих виконавчих проваджень відносно боржника не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні порушує право власності такої особи і таке порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна боржника.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, у відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу.

В матеріалах справи відсутні докази зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні 34091243, що накладений постановою про арешт майна ОСОБА_2 від 28.01.2014 року, яке завершено Постановою від 09.04.2014 державного виконавця у про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відтак, вирішуючи питання щодо способу поновлення прав боржника, суд вважає за необхідне зобов`язати уповноваженого державного виконавця Центрального ВДВС в м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) або іншу уповноважену особу Центрального ВДВС провести виконавчі дії по зняттю арешту та заборони відчуження з усього майна, що належить ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 34091243 , накладеного постановою від 28.01.2014 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - задовольнити частково.

У задоволенні вимог скарги про визнання протиправною бездіяльніості Центрального відділу ДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - відмовити.

Зобов`язати уповноваженого державного виконавця Центрального ВДВС в м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) або іншу уповноважену особу Центрального ВДВС в м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) провести виконавчі дії по зняттю арешту та заборони відчуження з усього майна, що належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у виконавчому провадженні № 34091243 , накладеного постановою від 28.01.2014 року.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення пвоного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 14 листопада 2023 року.

Суддя О.А. Гуденко