ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/331/23 Головуючий суддя І інстанції Гримайло А. М.
Провадження № 22-ц/818/1632/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: надання послуг
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 червня 2023 року, по справі № 642/331/23, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся позивач ОСОБА_2 , в особі представника адвокатки Федосенко Н.А. з позовом про стягнення з ОСОБА_1 суми гонорару у розмірі 260 000 (двісті шістдесят тисяч) грн. 00 коп. за договором № 20/01-20 від 20 січня 2020 року про надання професійної правничої допомоги.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 20.01.2020 року між сторонами було укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 20/01-20 за умовами якого відповідачка як клієнт, в порядку та на умовах, визначених цим договором доручала, а позивач як адвокат, зобов`язувався відповідно до доручення клієнтки надавати їй за плату професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Позивач зазначив, що ним належним чином виконувались умови договору, а відповідачка порушила умови договору та не сплатила гонорар у визначеному договором розмірі, чим порушила права позивача.

13.02.2023 ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву про стягнення суми, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 700250,00, які було сплачено по розписці у відповідності до договору на надання правничої допомоги.

В обґрунтування зазначила, що 20.01.2020 уклала з ОСОБА_2 договір про надання професійної правничої допомоги № 20/01-20. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди сторони узгодили вартість правничої допомоги адвоката у розмірі 2 600 000 грн. Відповідно до розписки, яку ОСОБА_2 виконав власноручно, він отримав від ОСОБА_1 700 250 грн. у відповідності до договору, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України право Трофименка на зайняття адвокатською діяльністю зупинено з 18.09.2020року на підставі його заяви. За весь час договірних відносин ОСОБА_2 не здійснив жодної дії на виконання своїх обов`язків відповідно до умов договору та не звертався з питанням оформлення актів здачі-приймання виконаних робіт. На її вимогу повернути грошові кошти, ОСОБА_2 відповів відмовою.

22.03.2023 від адвокатки Федосенко Н.А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , представника позивача за первісним надійшов відзив на зустрічний позов, в якому вона зазначила, що позовні вимоги є такими, що не відповідають дійсності.

Відзив мотивувала, тим, що після укладення договору про надання професійної правничої допомоги № 20/01-20 від 20.01.2020 ОСОБА_1 дійсно передала ОСОБА_2 кошти у зазначеній у розписці сумі в рахунок оплати за договором про надання правничої допомоги. Однак, в подальшому кошти були повернуті, нібито тимчасово, через якісь фінансові потреби. 15.06.2022 кошти у сумі 15 000 доларів США були повернуті ОСОБА_1 , про що свідчить розписка. Після цього стало відомо, що ОСОБА_1 вже співпрацювала з іншими адвокатами та під умовою того, що вона бажає ознайомитись з матеріалами справи, які були сформовані ОСОБА_2 та його помічниками. Адвокатом Трофименко В.М. належним чином виконувалися умови договору, що підтверджується доданими документами. На сьогодні ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами, подаючи завідомо безпідставний позов.

Заперечувала, що ОСОБА_2 розірвав договір з відповідачкою в односторонньому порядку, оскільки 03.08.2020 саме ОСОБА_3 направила ОСОБА_2 заяву про те, що вона просить розірвати з нею договір про надання професійної правничої допомоги № 20/01-20 від 20.01.2020 (копія заяви додається). Після отримання заяви, та розуміючи дійсні наміри ОСОБА_3 , 14.09.2020 ОСОБА_4 направив на її адресу вимогу про виплату на його користь суми заборгованості за авансовим платежем відповідно до умов договору про надання професійної правничої допомоги від 20.01.2020. Дійсно 18.09.2020 ОСОБА_2 припинив адвокатську діяльність на підставі поданої ним заяви. Однак до договірних відносин з ОСОБА_5 ці дії відношення не мають. Сама ж ОСОБА_6 після того як 15.06.2020 нібито тимчасово забрала свої кошти, стала уникати спілкування та оманним шляхом забрала всі оригінали документів щодо здійснених дій на виконання умов договору з боку адвоката.

Наполягала на тому, що через недобросовісну поведінку ОСОБА_5 , та невиконання нею своїх зобов`язань в тому числі, щодо неправдивого повідомлення всіх обставин справи, ненадання достовірних відомостей адвокату щодо дійсних обставин спірних правовідносин та затягування зі сплатою гонорару, процесуальні дії на користь відповідачки були зупинені у серпні 2020 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19 червня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 гонорар у розмірі 260000 грн за договором про надання професійної правничої допомоги №20/01-20 від 20 січня 2020 року та 2600 грн судового збору.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її зустрічний позов.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом не взято до уваги додаткову угоду №2, в судовому рішенні немає жодного посилання на цю угоду. Разом з цим, суд послався на вимогу ОСОБА_1 про повернення коштів, де зазначено, що кошти у сумі 15000 доларів США, еквівалентом суми 700250 грн були повернути (а.с.76). На цій вимозі зазначено, що вона стосується саме додаткової угоди №2, що робить її неналежним доказом.

Не звернуто судом уваги на те, що захист порушених та оспорюваних прав та інтересів відповідачки ОСОБА_2 повинен був здійснювати на підставі саме додаткової угоди №2.

Вказує, що ОСОБА_2 не здійснив жодної дії на виконання своїх обов`язків відповідно до умов договору, що є неналежним виконання зобов`язання, подавши заяву про зупинення адвокатської діяльності, що є односторонньою відмовою від зобов`язання, спричинив їй збитки в розмірі сплачених у відповідно до договору про надання правничої допомоги 700250 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу та у своїх письмових поясненнях від 07.11.2023 ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Вказує, що через недобросовісну поведінку ОСОБА_1 та невиконання нею своїх зобов`язань, в тому числі щодо неправдивого повідомлення всіх обставин справи, ненадання достовірних відомостей адвокату щодо дійсних обставин спірних правовідносин та затягування зі сплато гонорару, процесуальні дії на користь відповідачки були зупинені у серпні 2020 року. Вважає, що факт надання ним правничої допомоги належним чином підтверджено наявними у справі документами (а.с. 59-82), що адвокатка Федосенко Н. діяла в інтересах ОСОБА_1 на виконання укладеного з ним Договору з додатками від 02.01.2020, який не передбачає можливості для повернення авансового платежу. Вказав, що ОСОБА_1 самоусунулась від прийняття наданих позивачем адвокатських послуг.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, відповідача та її представника, розглянула справу за відсутності позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи, який не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд вважав встановленим факт порушення відповідачкою умов договору про надання їй позивачем професійної правничої № 20/01-20 від 20.01.2020 в частині не здійснення оплати гонорару адвоката у розмірі 260 000, 00 грн. за авансовим платежем, а тому позов підлягає задоволенню.

Щодо зустрічного позову, суд зазначив, що 15.06.2022 кошти у сумі 15 000 доларів США були позивачем повернуті ОСОБА_1 , а тому у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити за його безпредметністю.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції відповідно до наявних у справі доказів було встановлено,що 20.01.2020 року між позивачем ОСОБА_2 (адвокатом) та ОСОБА_1 (клієнтка) було укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 20/01-20 за умовами якого відповідачка в порядку та на умовах, визначених цим Договором доручала, а Адвокат зобов`язувався відповідно до доручення Клієнтки надавати їй за плату професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених цим Договором.

Пунктом 3.1. передбачено обов`язок Клієнтки оплачувати витрати Адвоката, необхідні для виконання його обов`язків та оплачувати послуги Адвоката в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 4.1. вартість допомоги Адвоката за цим Договором є договірною та встановлюється відповідно до акту виконаних робіт, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвоката, або іншим шляхом який не протирічить діючому законодавству України.

Пунктом 4.2. передбачено, що авансовий платіж сплачується у готівковій формі та з будь-яких причин поверненню не підлягає (а.с. 9).

20.01.2020 до договору про надання професійної правничої № 20/01-20 від 20.01.2020 було укладено додаткову угоду (а.с. 11). Виходячи з умов додаткової угоди, адвокат зобов`язується здійснювати представництво та захист інтересів клієнта на умовах визначених у договорі. У пункті 2 даної додаткової угоди зазначено, що виходячи з положень розділу 4 договору про надання професійної правничої № 20/01-20 від 20.01.2020 сторони узгодили вартість правничої допомоги адвоката у розмірі 2 600 000,00 (два мільйона шістсот грн. 00 коп.). Додатково до гонорару клієнт за заявою адвоката оплачує останньому додаткові витрати необхідні для виконання послуг (судовий збір, вартість проведення експертиз та оплату вартості висновків фахівців, поштові витрати тощо).

Відповідно до п. 4 Додаткової угоди оплата послуг адвоката (гонорару) здійснюється на умовах 20 % попередньої оплати (авансу). Однак попередня оплата здійснена відповідачкою у розмірі 10 % від суми гонорару, узгодженого у договорі, та за нею обліковується заборгованість у розмірі 260 000,00 (двісті шістдесят тисяч грн. 00 коп.) за авансовим платежем.

Суд першої інстанції також вказав, що згідно матеріалів справи, після укладення договору про надання професійної правничої допомоги № 20/01-20 від 20.01.2020 ОСОБА_1 дійсно передала ОСОБА_2 кошти у зазначеній у розписці сумі (15 000 доларів США) в рахунок оплати за договором про надання правничої допомоги.

Однак, 15.06.2022 кошти у сумі 15 000 доларів США були повернуті ОСОБА_1 , про що свідчить розписка (а.с. 74). Також вищезазначене підтверджується вимогою ОСОБА_1 про повернення коштів, де зазначено, що кошти у сумі 15 000 доларів США, еквівалентом сумі 700 250 грн. були повернуті (а.с. 76).

Однак ці висновки суду не відповідають наявним у справі доказам та нормам права.

Всупереч вимог ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не з`ясував, що згідно письмової розписки ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 суму в розмірі 700250 грн., що є еквівалентом 25000 доларів США, у відповідності до договору про надання правничої допомоги між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру адвокатів України право Трофименка В.М. на зайняття адвокатською діяльністю зупинено з 18.09.2020 на підставі його заяви згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (а.с. 35).

Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що дія договору про надання правничої допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правничої допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності та згідно п. 1 ч. 3 ст. 31 цього Закону України з дня подання такої заяви право на заняття адвокатською діяльністю припиняється.

Суд не врахував, що згідно п. 4.1 згаданого Договору про надання професійної правничої допомоги № 20/01-20 від 20 січня 2020 року позивач має право отримати гонорар відповідно до акту виконаних робіт, в відповідно до п. 4.4 цього Договору він зобов`язаний оформити виконання адвокатських послуг актами здачі-приймання виконаних робіт (а.с. 9).

Згідно п. 4 додаткової угоди до Договору про надання професійної правничої допомоги № 20/01-20 від 20 січня 2020 року оплата послуг адвоката здійснюється на умовах 20 % попередньої оплати (а.с. 11).

Однак, всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач не надав до суду доказів на виконання зазначених умов Договору з додатковою угодою до нього від 20 січня 2020 року щодо оформлення Акту здачі-приймання виконаних робіт по наданню адвокатських послуг. Надані позивачем скрін-шоти електронного листування ОСОБА_7 (а.с. 59-62) не свідчить про те, що вона діяла від імені адвоката Трофименка В.М. у порядку передоручення, стороною вищевказаного Договору про надання професійної допомоги вона не була. За умовами Договору про надання професійної правничої допомоги від 20 січня 2020 з доповненнями, в якості Адвоката, який надає послуги та здійснює представництво, зазначено лише адвоката Трофименка Володимира Михайловича, який особисто зобов`язався представляти інтереси Клієнта, без передоручення своїх обов`язків ОСОБА_7 (а.с. 8-11).

Судом апеляційної інстанції досліджувались матеріали цивільних справ: № 642/2537/20 за позовом ОСОБА_3 до ПКФ «Христина, ЛТД» про поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії та №642/8194/19 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, в яких відсутні документи про те, що адвокат Трофименко В.М. приймав в них участь. Адвокат Федосенко Н. у справі № 642/8194/19 від свого імені уклала договір на представництво інтересів ОСОБА_1 .

Позивач також не довів, що він приймав участь у кримінальному провадженні за №0000037, внесеним до ЄРДР 15.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.191 КК України, в якому ОСОБА_1 , була визнана потерпілою, - в якості її представника, а також в якості її представника при розгляді заяви ОСОБА_1 щодо скоєння відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.383 КК України в 2020 році.

Тому надані представником позивача ОСОБА_2 адвокаткою Федосенко Н, під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції проекти процесуальних документів та скрін-шоти листування месенджером, які неможливо належним чином верифікувати, - не є належними і достовірними доказами на підтвердження надання правничих послуг Адвокатом Трофименко В.М. Клієнту ОСОБА_1 за вказаним Договором про надання професійної правничої допомоги № 20/01-20 (а.с. 62-67, 72-73, 77-79, 85-106).

Згідно листа заступника начальника ВП - начальника СВ О. Харіної від 11.05.2023 № 5278/119-90/02/24-2023 адвокат Трофименко В.М. свідоцтво Л1301, видане 03.06.2005 Харківською обласною КДКА не приймав участь в якості представника потерпілої ОСОБА_1 в кримінальному провадженні № 0000421 від 02.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України та при розгляді зави ОСОБА_8 в кримінальному провадженні № 0000453 від 15.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 128).

Згідно письмової вимоги від 07.05.2021 року, яка була направлена ОСОБА_1 адвокату Трофименко В.М., вона вимагає повернути частину коштів, які він отримав за вищевказаним Договором від 20 січня 2020 року про надання професійної правничої допомоги № 20/01-20 в якості авансу в сумі 700250 грн., які складали еквівалент 25000 доларів на той час. При цьому ОСОБА_1 вказала, що ОСОБА_2 повернув кошти в еквіваленті 15 000 грн. (а.с. 76). За заявою ОСОБА_1 від 03.08.2020 на адресу адвоката Трофименка В.М. вона просить розірвати укладений між сторонами договір про надання професійної правової допомоги № 20/10-20 і додаткову угоду № 2 від 20 січня 2020 року та повернути їй 276 798 грн., які є еквівалентом 10000 доларів США (а.с. 75). Згідно розписки від 15.06.2020 ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 суму екв. 15000 доларів США, які давала йому як частину сплати за договором на надання правової допомоги від 02.01.2020 № 20/01-20 (а.с. 74).

Вказані документи були позивачем ОСОБА_2 через свою представницю надані до суду першої інстанції разом з відзивом на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 22.03.2023, що свідчить про те, що він їх отримав (а.с. 68-71). Як зазначив позивач у своєму відзиві на апеляційну скаргу після отримання заяви ОСОБА_1 про розірвання договору про надання професійної правничої допомоги № 20/01-20 від 20.01.20 ОСОБА_2 14.09.2020 направив на її адресу вимогу про виплату на його користь суми заборгованості за авансовим платежем відповідно до умов цього договору (а.с. 12).

Відповідно до ст. 1008 ЦК України, яка підлягає до застосування до даного спору з огляду на зміст укладеного між сторонами Договору про надання професійної правової допомоги № 20/10-20 і додаткову угоду № 2 від 20 січня 2020 року, які передбачають надання професійних послуг лише в межах його представництва інтересів Клієнта у відповідних справах - доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі: відмови довірителя або повіреного від договору. Довіритель або повірений мають право відмовитися від договору доручення у будь-який час. Відмова від права на відмову від договору доручення є нікчемною.

Якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити йому плату пропорційно виконаній ним роботі. Це положення не застосовується до виконання повіреним доручення після того, як він довідався або міг довідатися про припинення договору доручення (ч. 1 ст. 1009 ЦК України).

Тому, після отримання згаданої заяви ОСОБА_1 про відмову від укладених між сторонами Договору про надання професійної правової допомоги № 20/10-20 і додаткової угоди № 2 від 20 січня 2020 року, цей Договір з додатком відповідно до вказаної норми ст. 1008 ЦК України вважається розірваний не пізніше 14 вересня 2020 року, коли позивач направив відповідачці вимоги про погашення заборгованості за цим договором, які обґрунтовані умовами договору щодо сплати авансу, які внаслідок розірвання цього договору у односторонньому порядку стали нечинними.

Наведене свідчить про обґрунтованість доводів скарги відповідачки про недоведеність позову ОСОБА_2 , у задоволенні якого з цих підстав слід відмовити. Колегія суддів відхиляє доводи позивача, які він навів у відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях в суді апеляційної інстанції, які не доведені та грубнуються на нерелевантній практиці касаційного суду, яка внаслідок цього не має застосування у цій справі.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Ці положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Оскільки позивач належними, допустимими і достатніми письмовими доказами у розумінні ст. 76 ЦПК України не довів, що він виконував цей Договір з додатком, відповідні Акти прийому-здачі виконаних робіт, які передбачені цим договором, або відповідні судові рішення за наслідками виконання позивачем умов цього договору до суду не надані, то колегія суддів визнає недоказаними його позовні вимоги, наведені з цього приводу висновки суду всупереч вимог ст.ст. 89, 263 265 ЦПК України належним чином не обґрунтовані та спростовуються доводами скарги, які знайшли своє підтвердження у матеріалах справи.

З цих підстав колегія суддів вважає, що позивач має повернути відповідачці частину невикористаних грошових коштів, які він отримав в якості авансу за вищевказаних Договором з додатками від 02.01.2020 № 20/01-20, який був розірваний за заявою Клієнта, а також не підлягав виконанню внаслідок зупинення повноважень позивача, як адвоката не пізніше 18.09.2020.

Згідно розписки позивач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 , 700250 грн., що дорівнює еквівалент 25000 доларів США, а повернув він їй за розпискою ОСОБА_1 від 15 червня 2020 року суму в еквіваленті 15 000 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ на той день складало 26,7303 грн. за 1 долар, тобто 15000 х 26,73 = 400 950 грн. Залишок безпідставно утриманих позивачем грошових коштів складає 700 250 - 400 950 = 299 300 грн.

З цих підстав заявлений ОСОБА_1 зустрічний позов колегія суддів визнає доведений лише частково, на суму 299 300 грн., яку позивач має їй сплатити за новим рішення суду апеляційної інстанції.

Оскільки суд ухвалив своє рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи; за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм цивільного процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, то відповідно до п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підстав суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача пропорційно розміру задоволених зустрічних позовних вимог відповідачки.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19 червня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу - залишити без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНКОПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_2 ) 299 300 (двісті дев`яносто дев`ять тисяч триста) гривень 00 коп.

В іншій частині зустрічний позов ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 7482,19 грн судового збору, сплаченого за подачу зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 17 листопада 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - . В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.