Справа № 296/8799/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" листопада 2023 р. м.Житомир

Корольовський райооний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Шкирі В.М.,

за участі :

секретаря Кусік В.Р.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Соломонюка С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Черпак Галина Антонівна про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

07.09.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту складеного 17.09.2008 від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 недійсним

Позивач вважає, що заповіт не відповідає волі заповідача та дійсним намірам, оскільки його мати ОСОБА_3 , яка померла у віці 62 років, зловживала спиртними напоями, які купувала їй відповідачка ОСОБА_2 , яка здійснювала за нею догляд, в результаті чого ОСОБА_3 перебуваючи в алкогольному сп`янінні не здатна була усвідомлювати значення свої дій та розпорядилася, що на випадок її смерті належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м.Житомира..

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі з мотивів та підстав, що викладені в позовній заяві.

Позивач пояснив, що він досить тривалий час перебував у місцях позбавлення волі з 2008 по 2013 рік, коли його мати ОСОБА_3 померла він звернувся до нотаріуса для отримання спадщини де дізнався, що мати заповіла свою квартиру ОСОБА_2 , яка нібито доглядала за нею, а насправді споювала, він вважає, що мати склала заповіт не віддаючи значення своїм діям. Вона говорила, що квартира буде тому хто її доглядатиме, оскільки він був у місцях позбавлення волі матір гледіла ОСОБА_4 , яка постійно давала алкоголь. Судові витрати відповідача вважаають неспівмірними та завищеними, а отже такими, що не підлягають задоволенню.

Представник позивача підтримав позивача та вказав, що на момент складення заповіту ОСОБА_3 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними оскільки зловживала алкогольними напоями. Судові витрати є занадто завищеними та неспівмірними з обсягом робіт, в їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник подали до суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити у їх відсутність. Просили відмовити у задоволенні позову, оскільки заповіт складено з волевиявленням ОСОБА_3 , посвідчено нотаріусом з дотриманням всіх умов передбачених законом "Про нотаріат", та позивачем не доведено, що в момент його вчинення ОСОБА_3 не усвідомлювала своїх дій та не здатна була ними керувати.

Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Черпак Галина Антонівна належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, проте до суду не з`явилася. 03.10.2023 натаріус надав письмові пояснення, що дійсно нею 17 вересня 2008 року за №10788 було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 особу якої було встановлено, дієздатність перевірено, волевиявлення заповідачки було вільним та відповідало її волі, перед підписанням заповіт був нею прочитаний і власноручно підписаний у її (нотаріуса) присутності. З моменту посвідчення заповіту і по день смерті заповіту ОСОБА_3 не зверталася до нотаріуса з заявою про відміну чи зміну заповіту посвідченого 17.09.2008 за №10788. На думку нотаріуса, призначення своїм спадкоємцем особу вказану в заповіті пройшло випробування 14 роками, що свідчить про свідомий вибір спажкоємця. (а.с.36-37) .

Заслухавши позивача та його представника, дослідивши письмові докази долучені до справи суд встановив обставини та відповідно них визначив правовідносини, що склалися між сторонами.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України, що документований паспортом серії НОМЕР_1 виданим 29.04.1998 року Корольовським РВ УМВС України в Житомирській області , місцем його реєстрації з 29.04.1998 є АДРЕСА_2 , він має картку платника податків НОМЕР_2 (а.с.4-5)

Позивач має пенсійне посвідчення інваліда 2 групи довічно № НОМЕР_2 , що видане 11.05.2022 року (а.с.7)

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 про що вказано в свідоцтві про народження позивача серії НОМЕР_3 виданого 10.09.1980 року (а.с.6)

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 62 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 9).

17.09.2008 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. було посвідчено заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , яка даним заповітом розпорядилася, що на випадок її смерті належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м.Житомира (а.с. 8).

При зверненні позивача ОСОБА_1 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини йому стало відомо що 07.09.2022 було відкрито спадкову справу №389/2022 (номер у Спадковому реєстрі 69654564, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 10).

03.10.2023 натаріус надав письмові пояснення, що нею17. вересня 2008 року за №10788 дійсно було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 особу якої було встановлено, дієздатність перевірено, волевиявлення заповідачки було вільним та відповідало її волі, перед підписанням заповіт був нею прочитаний і власноручно підписаний у її (нотаріуса) присутності. З моменту посвідчення заповіту і по день смерті заповіту ОСОБА_3 не зверталася до нотаріуса з заявою про відміну чи зміну заповіту посвідченого 17.09.2008 за №10788. На думку нотаріуса, призначення своїм спадкоємцем особу вказану в заповіті пройшло випробування 14 роками, що свідчить про свідомий вибір спаєкоємця. (а.с.36-37)

Отже, судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3 її син ОСОБА_1 мав 2 групу інвалідності довічно, проте за життя ОСОБА_3 склала заповіт на ім`я ОСОБА_2 , який позивач вважає недійсним, оскільки він не відповідав волевиявленню його матері, та вона склала його в момент коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними оскільки зловживала алкогольними напоями

Таким чином судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу спадкування за заповітом, що регулюється нормами книги Шостої ЦК України "Спадкове право" .

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд виходить з наступного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Недійсними є заповіти:

1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;

2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту);

3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм випливає, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).

При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси, посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії (частина друга статті 43 Закону України «Про нотаріат»), під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь(частина перша статті 44 Закону України «Про нотаріат»).

Звертаючись до суду з вимогами про визнання заповіту недійсним, ОСОБА_1 зазначав, що волевиявлення ОСОБА_3 не відповідало її дійсній волі, оскільки, вона хотіла квартиру залишити сину (позивачу) та на момент складення заповіту вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними оскільки зловживала алкогольними напоями, які їй купувала ОСОБА_2 .

Так заповіт ОСОБА_3 посвідчив приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Черпак Галина Антонівна 17 вересня 2008 року за №10788 .

В своїх письмових поясненнях нотаріус вказав, що ним дійсно було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_3 , особу якої було встановлено, дієздатність перевірено, волевиявлення заповідачки було вільним та відповідало її волі, перед підписанням заповіт був нею прочитаний і власноручно підписаний у її (нотаріуса) присутності. З моменту посвідчення заповіту і по день смерті заповіту ОСОБА_3 не зверталася до нотаріуса з заявою про відміну чи зміну заповіту посвідченого 17.09.2008 за №10788.

Тобто з моменту посвідчення заповіту і до дня смерті ОСОБА_3 минуло 14 років та вона не скасувала та не відкликала його до дня своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином суд встановив, що заповіт складений відповідно до вимог щодо його форми та посвідчення, оскільки він містить обов`язкові реквізити, місце, дату його складання, він підписаний ОСОБА_3 та посвідчений нотаріусом, який перевірив особу ОСОБА_3 , встановив її дієздатність. Невиконання вимог статті 43,44 Закону України «Про нотаріат» стороною позивача не доведено.

Згідно з частинами першою, другою статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїй дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Позивач та його представник не заявляли клопотання про призначення експертизи в цій справі.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Надані в якості доказів фото суд відхиляє з огляду на те, що всі вони зроблені після складення заповіту ОСОБА_3 та не стосуються предмету доказування. Докази захворювань позивача також не впливають на висновки суду.

Отже, суд вважає, що позивач та його представник за допомогою належних та допустимих доказів не довели, що ОСОБА_3 на час складання оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, отже відсутні підстави для задоволення позову.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2 групи безстроково, отже судові витрати в цій частині розподілу не підлягають.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Судом встановлено відповідачем ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджує:

- договір від 20.09.2023 між ОСОБА_2 та адвокатом Гуменюком О.В.;

- розрахунок до договору від 20.09.2023 у справі за позомом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Черпак Г.А. про визнання заповіту недійсним (справа 296/8799/23) згідно якого надано послуги:

- усна консультація 3000,00 грн; - складання процесуальних документів - 4000,00 грн; - представництво інтересів клієнта в суді - 5000,00 грн та 1500,00 грн один судодень Всього - 12000,00 грн та та послуги щодо участі в судових засіданнях.

- квитанцію про оплату 20.09.2023 ОСОБА_2 адвокату Гуменюку О.В.- 12000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи адвокат Гуменюк О.В. склав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 (а.с.21-25) та подав до суду клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції, попередньо направивши його позивачу(а.с.32-33) проте участі в жодному судовому засіданні у цій справі він не приймав, жодних доказів не надавав.

Позивач та його представник взагалі вважають, що витрати на правову допомогу є завищеними та задоволенню не підлягають.

Проте, оцінюючи співмірність, реальність та пропорційність судових витрат, які просила стягнути сторона відповідача, а також те, що зазначена категорія справ є справою незначної складності, що в свою чергу не потребувало додаткових зусиль адвоката, як професійного юриста, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати в сумі 2000,00 грн.

Керуючись ч 1,2 ст. 2 , ст. 13, ст. 15, ст. 76, 78, 81, ст.ст. 263 - 265, 273, 280, 282 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Черпак Галина Антонівна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце реєстрації АДРЕСА_4 ) витрати на правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.12.2023

Cуддя В. М. Шкиря