Справа № 509/4096/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л..,

при секретарі Осадченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Овідіополь, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 ,

про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, та позовні вимоги якого в подальшому зменшив та просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості за договором позики спадкодавця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в загальному розмірі 347263, 80 коп. в межах вартості спадкового майна, одержаного ОСОБА_2 у спадщину.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтував наступним.

В період з 2002 р. по 2014 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сімєю.

В 2010 р. між ОСОБА_3 та її колишнім чоловіком ОСОБА_4 виникла суперечка стосовно спільно нажитого майна, в тому числі - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів ОСОБА_3 , за результатами розгляду судового спору між нею та її колишнім чоловіком було укладено мирову угоду. За умовами якої, вона повинна була віддати своєму колишньому чоловіку суму грошових кошті в розмірі 12250 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент передачі коштів.

Оскільки, ОСОБА_3 на той час ніде не працювала, підприємницькою діяльністю не займалась, соціальних та інших виплат не отримувала, тобто знаходилась на повному утриманні позивача, вказані кошти ОСОБА_3 взяла в борг у позивача, гарантуючи, або повернути ці кошти у встановлений термін, або передати йому отриману нерухомість у власність, в рахунок погашення боргу. Позивач погодився, оскільки іншого житла ані у нього, ані у ОСОБА_3 не було.

В кінці 2014 року Позивач випадково дізнався, що отримані гроші ОСОБА_3 нікому не сплачувала, а витратила їх на себе. Вказана обставина зруйнувала їх відносини, а тому позивач вирішив звернутися до суду з відповідним позовом. Але, оскільки, ситуація з житлом у позивача на той час значно погіршилася, він звернувся особисто до ОСОБА_4 з метою вирішення існуючої проблеми.

ОСОБА_4 запропонував позичити йому таку ж саму суму, тобто 12250 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на момент передачі коштів. Натомість він запропонував переоформити на Позивача свою частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач погодився та передав гроші ОСОБА_4 , що підтверджується відповідною розпискою, складеною особисто останнім 20.12.2014 р. в присутності свідка ОСОБА_5 .

Після отримання коштів, ОСОБА_4 почав займатися переоформленням квартири, але ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Дізнавнашись про смерть ОСОБА_4 , Позивач звернувся, як до його колишньої дружини ОСОБА_3 , так їх доньки ОСОБА_2 , (далі - Відповідач), які знали про наявність вказаної розписки від 20.12.2014 р., але не прийняли ніяких заходів для повернення суми боргу.

Звернувшись за юридичною допомогою, позивач встановив, що спадкоємцем померлого ОСОБА_4 є відповідач, що підтверджується її заявою № 247 від 21 квітня 2015 року спрямованої до державної нотаріальної контори Борщівського району Тернопільської області стосовно прийняття нею спадщини.

З цих підстав позивач просив стягнути з відповідачки ОСОБА_2 заборгованість за договором позики спадкодавця та судові витрати.

Позивач свої вимоги підтримав, справу просив розглянути за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував.

Представник відповідача адвокат Кузнєцова Л.О. надала відзив на позов, в якому заперечувала проти задоволення позову, оскільки станом на 20 грудня 2014 року курс долара США становив 15,64 грн. за 1 дол. США та за елементарним математичним розрахунком 12250 дол. США в гривневому еквіваленті становить 195625,00 грн., що на думку відповідача, визиває сумнів в написи свідка. Також у відзиві зазначає, що після розлучення ОСОБА_3 стала проживати у цивільному шлюбі з ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що у ОСОБА_3 не було грошових коштів для виконання вищезазначеної мирової угоди, вона ці кошти взяла у борг у свого співмешканця ОСОБА_1 з обіцянкою оформити на нього частину квартири, однак своєї обіцянки не виконала. Тому ОСОБА_1 намагаючись захистити свої інтереси в незаконний спосіб, фактично не даючи коштів, користуючись станом здоров`я ОСОБА_4 оманним шляхом виманив в нього розписку про отримання коштів та в даний час намагається стягнути двічі одну і ту ж суму боргу. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача надала заяву про розгляд справи за її відсутністю.

Третя особа до суду не з`явилася, хоча була повідомлена своєчасно, належним чином, причини не явки суду не повідомила.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинного ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно із розписки від 14.12.2014р., ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 103 тисячі гривень в якості оплати за частину квартири АДРЕСА_1 . Також у розписці міститься напис свідка ОСОБА_5 , який підтверджує факт отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_1 12250,00 доларів США за частинну квартири АДРЕСА_1 .

Оригінал розписки до суду не надавався.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Так, зі змісту розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг.

Представник відповідача заперечувала отримання у борг будь-яких коштів та наявності зобов`язання повернути їх, зазначили.

Згідно ст.12, 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Отже, досліджуючи боргові розписки, суд для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України повинен виявити справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа.

Саме такий правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для всіх судів України.

Зокрема, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи N 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Разом з тим, надана позивачем на підтвердження укладення договору позики розписка, оригінал якої до суду не надавався, не може бути підтвердженням укладення між сторонами договору позики, оскільки з її змісту відсутня фіксація факту передачі грошових коштів від позивача, в якості позики із зобов`язанням відповідача їх повернення.

Таким чином, з огляду на те, що розписка може підтверджувати факт укладення договору позики, однак лише в тому випадку, коли в ній вказані умови договору, відомості про передачу у власність другій стороні (позичальникові) грошових коштів або інших речей, які визначені родовими ознаками, зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у визначені строки та у визначеному порядку, надані ж позивачем розписки, не підтверджують в розумінні положень ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України існування укладеного у письмовій формі між сторонами саме договору позики.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до частини 1 та частини 2 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та зазначені норми закону, та оскільки не було доведено факту укладення між сторонами договору позики, та відповідно факту існування боргового зобов`язання, тому суд вважає, що позов про стягнення боргу за розпискою, а саме грошових коштів в сумі 347263, 80 коп. в межах вартості спадкового майна, на підставі укладеної розписки є неоґрунтованим, й за цих підстав в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 12,13,133, 141,263, 280, 284, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ОСОБА_3 , про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.