ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2023 року

м. Черкаси

Справа № 711/7561/20
Провадження № 22-ц/821/265/23
Категорія: 301000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_1

представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Фонрабе Євген Вікторович

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом: ОСОБА_2

треті особи на стороні позивача за первісним позовом та відповідачі за зустрічним позовом: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2022 року (ухваленого під головуванням судді Кондрацької Н.М. в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси, повний текст рішення складено 30 грудня 2022 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в інтересах яких діє ОСОБА_6 ), ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в інтересах яких діє ОСОБА_6 ) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

26 жовтня 2020 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в інтересах яких діє ОСОБА_6 ), ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на праві приватної власності у рівних долях.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (син позивача). Спадкоємцями першої черги є мати померлого ОСОБА_1 (позивач), діти померлого ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , батько померлого ОСОБА_5 (треті особи на стороні позивача), дружина померлого ОСОБА_2 (відповідач).

Батько померлого у встановленому порядку відмовився від спадщини на користь матері померлого - ОСОБА_1 .

Після смерті померлого відкрилась спадщина до якої, крім іншого майна, увійшла 1/3 частини квартира АДРЕСА_1 .

Таким чином, зазначає ОСОБА_1 , 1/3 квартири успадкована на загальних засадах.

Зазначає, що на даний час співвласниками квартири є ОСОБА_5 - 1/3, ОСОБА_1 7/15 (приймаючи до уваги, що ОСОБА_5 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_8 ), ОСОБА_3 1/15, ОСОБА_3 - 1/15, ОСОБА_2 -1/15.

Вказана квартира є двокімнатною, площею 46, 9 кв.м., розташована в дев`ятиповерховому будинку. Фактично, вказує позивачка, у даній квартирі проживає вона та ОСОБА_5 .

Позивач вказує, що квартира є двокімнатною, між нею та відповідачкою ОСОБА_2 існують сталі неприязні відносини, що унеможливлює їх сумісне проживання, враховуючи, що частка відповідачки є незначною, а повноцінне володіння та користування даною часткою є неможливим, у зв`язку із чим ОСОБА_1 вважає за можливе припинити право відповідачки на частку у спільному майні, при цьому, посилається на те, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки ОСОБА_2 , оскільки остання має інше місце проживання і ніколи у спірній квартирі не проживала.

Відповідач була зареєстрована за іншою адресою, після смерті ОСОБА_7 фактично проживала по АДРЕСА_2 , який належить на праві власності ОСОБА_5 (третя особа), а влітку 2020 року ОСОБА_2 звільнила вказаний будинок та наразі місце її проживання не відомо.

Згідно висновку оцінювача, ринкова вартість 1/15 частки квартири АДРЕСА_1 становить 38 615 грн.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просить суд постановити рішення, яким припинити право власності ОСОБА_2 на 1/15 частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/15 частину квартири АДРЕСА_1 , стягнувши із неї на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 38 615 грн. за належну останній 1/15 частину квартири АДРЕСА_1 .

09 лютого 2021 року через засоби поштового зв`язку ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , в інтересах яких діє ОСОБА_6 , у якій просила усунути перешкоди позивачу в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення, стягнути на її користь понесені нею судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07.05.2019 на праві власності належить 1/15 частка квартири АДРЕСА_1 .

Вказана квартира на час смерті її чоловіка належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 .

Іншими спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є відповідачі за зустрічним позовом - батьки ОСОБА_7 та його неповнолітні діти.

Вказує, що на час звернення до суду співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яким належить на праві спільної часткової власності вказане житло є наступні особи: ОСОБА_5 1/3 частка, ОСОБА_1 7/15 , ОСОБА_3 1/15 частки, ОСОБА_3 1/15 частки та ОСОБА_2 1/15 частки.

Малолітні співвласники в спірній квартирі не проживають, а проживають у с. Худяки Черкаського району.

Вказана квартира є двокімнатною, площею 46,9 кв.м., розташована в дев`ятиповерховому будинку.

ОСОБА_2 зазначає, що з часу набуття права власності на частку у спірній квартирі, вона не може здійснити своє право на користування своєю часткою у праві власності, оскільки відповідачі за зустрічним позовом чинять їй перешкоди у користуванні майном.

У вказаній квартирі зареєстрована з 24.02.2020, проте через протиправні дії відповідачів не має змоги проживати у ній. Іншого місця для проживання немає, винаймати житло неможливо через майновий стан. Також відсутні кошти на придбання іншого житла, оскільки всі кошти було витрачено на придбання та ремонт будинку АДРЕСА_2 , який належить відповідачам за зустрічним позовом на праві власності.

Вказує, що оскільки в неї відсутні кошти на придбання іншого житла, а з будинку АДРЕСА_2 її було виселено, а вона має право в порядку спадкування на 1/15 частину спірної квартири, проте, не може здійснити своє право на користування своєю часткою, так як відповідачі перешкоджають у користуванні належним нерухомим майном, позивачка просила ухвалити рішення про задоволення зустрічного позову про усунення перешкод в користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_1 шляхом вселення її до вказаної квартири.

Ухвалою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 25 березня 2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення об`єднано в одне провадження та присвоєно справі № 711/7561/20.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом її вселення.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що позивачем ОСОБА_1 не надано відомостей щодо існування іншого нерухомого майна у ОСОБА_2 та не доведено належними доказами, що припинення права відповідачки на частку в спільному майні не завдасть їй істотної шкоди.

Щодо грошової компенсації, яка підлягає стягненню з однієї сторони на користь іншої, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду висновок дійсної вартості спірної квартири. Клопотання про призначення відповідної експертизи сторони не заявляли.

Задовольняючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 набула право користування жилим приміщенням в установленому порядку.

Спірна квартира є єдиним зареєстрованим місцем проживання позивача за зустрічним позовом, яка на час розгляду справи перебувала у стані вагітності та за її поясненнями народила дитину та зареєструвала її у спірній квартирі.

Доказів набуття ОСОБА_2 права користування або права власності іншим житлом матеріали справи не містять.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 19 січня 2023 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення необґрунтованим, постановленим при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права та із порушенням норм процесуального законодавства, просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги: припинити право власності ОСОБА_2 на 1/15 частину квартири АДРЕСА_1 , визнати на ОСОБА_1 право власності на 1/15 частини вказаної квартири та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 38 615 грн за належну їй 1/15 частину квартири по АДРЕСА_3 .

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення відмовити.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нею не було заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної (оціночної) експертизи для визначення ринкової вартості частки, оскільки при звернення до суду із первісним позовом нею було надано звіт про оцінку майна від 21.06.2019, при цьому, уповноваженим суб`єктом оціночної діяльності визначена дійсна ринкова вартість майна частки, що припиняється, яка сторонами у ході розгляду справи визнана, правильність під сумнів учасниками справи не ставилася та не заперечувалася, тому була відсутня необхідність у призначенні відповідної експертизи.

Під час дослідження письмових доказів, судом було заслухано позиції сторін щодо визнання чи заперечення розміру вартості майна -1/15 частини спірної квартири, який було зазначено у звіті про оцінку майна від 21.06.2019 і з`ясовано, що сторони визначають зазначений у оцінці розмір вартості майна та сумнівів щодо його правильності не мають. В зв`язку з визнанням фактичної ринкової вартості майна всіма сторонами справи, необхідність в проведенні окремої експертизи по оцінці майна була відсутня.

Проте, зазначає апелянт, в оскаржуваному рішенні вищезазначені обставини судом першої інстанції залишено поза увагою, поданому стороною письмовому доказу ринкової вартості майна надано помилкову оцінку; ненадання відповідного висновку експерта суд зазначив, як одну із підстав для відмови у позові, що є порушенням норм процесуального права.

Вказує, що 02.04.2021 було подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, в задоволенні якого було відмовлено згідно ухвали суду від 03.06.2021.

Разом з тим, у мотивувальній частині рішення суд не навів жодного обгрунтування відхилення питань, заявлених в клопотанні.

Крім того, задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги підтверджені належними доказами, проте ОСОБА_2 на підтвердження зустрічних позовних вимог не надала жодного об`єктивного доказу, тому у суду не було підстав для задоволення позову.

Зазначає, що в мотивувальній частині рішення суду викривив покази свідка ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції задовольнив вимоги зустрічного позову до неповнолітніх дітей без участі відповідної Служби в справах дітей, що є грубим порушенням вимог процесуального законодавства і свідчить про незаконність рішення суду.

ОСОБА_1 вказує, що в рішенні судом зазначено, що ОСОБА_2 ключів від квартири немає, іншого житла не має, проте такі висновки не відповідають фактичним обставинам і жодними доказами не підтверджені, оскільки ОСОБА_2 більше трьох років квартирою не цікавилася і жодної участі в утриманні вказаного майна не приймала.

Також судом не враховано, що ОСОБА_2 народила дитину, яку прописала у спірній квартирі, проте у батька дитини є житло, тобто фактично ОСОБА_2 і її малолітня дитина не позбавлені місця проживання.

Крім того, виділення в натурі частки позивача у розмірі 3,30 кв.м є неможливим, оскільки житлової площі не вистачить на чотирьох відповідачів, не враховуючи позивача, що підтверджується і відповідним плануванням квартири, у якій є лише 2 кімнати для проживання і особливості капітальної будівлі багатоповерхового будинку не дозволяють зробити виділення в натурі.

Апелянт вказує, що, у даному випадку, частка ОСОБА_2 є незначною і не може бути виділена в натурі, квартира є неподільною і спільне користування є неможливим. Крім того, у спірній квартирі вона не проживає, а лише зареєстрована. Вселення у спірну квартиру при відсутності технічної можливості поділу, виділу або встановлення порядку користування житлом, незначний розмір житлової площі якого не забезпечує можливості проживати та використовувати для житла площу, яка відповідає розміру частки у власності, не узгоджується із ч. 3 ст. 358 ЦК України.

Суд першої інстанції при розгляді справи не врахував висновків Верховного Суду, викладені у постановах від 17.02.2016 у справі № 6-1500цс15, від 12.09.2018 у справі №654/761/15-ц.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.05.2019 спадкоємцями ОСОБА_7 є його мати ОСОБА_8 , яка спадкує 2/5 частку майна (з урахування 1/15 частки у спадщині від якої відмовився ОСОБА_5 ), дружина ОСОБА_2 , яка спадкує 1/15 частку майна, дочка ОСОБА_3 , яка спадкує 1/15 частку майна, син ОСОБА_3 , який спадкує 1/15 частку майна. Спадщина, на яку в указаних частках видане це свідоцтво, складається з 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 , з 24.02.2020.

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 07.05.2019 нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори Починок Ю.В., індексний номер 165801996, квартира, яка має загальну площу 49,6 кв.м, житлова площа 27 кв.м, двокімнатна, розташована на 9 поверсі в 9 поверховому цегляному будинку, розташована за адресою АДРЕСА_4 . Перебуває у спільній частковій власності.

Відповідно до висновку оцінювача ОСОБА_10 ПП «Ажіо» від 16.10.2020 ринкова вартість 1/15 частки квартири за адресою: АДРЕСА_4 , становить 38 615,00 грн.

Згідно з висновком від 20.10.2023 року № 742/1216/23-23, складеним судовим експертом О.Діденком за результатами проведення комплексної судової будівельно-технічної експертизи та оціночно-будівельної експертизи: технічна можливість поділу квартири АДРЕСА_1 з виділенням кожному із співвласників його частки в квартирі - відсутня; встановити порядок користування у вигляді надання кожному співвласнику в користування ідеальної частки у праві власності на спільне майно відповідно до їх часток - неможливо, ринкова вартість 1/15 частки квартири АДРЕСА_1 станом на 25.10.2023 становить 83 039,00 грн.

На депозитний рахунок позивачка ОСОБА_1 внесла кошти в сумі 83 039,00 грн., що підтверджується квитанцією № 6 від 26.10.2020 на суму 38 615,00 грн, фіскальний чек № від 03.11.2023 на суму 44 434,00 грн.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Щодо вимог первісного позову ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто, стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із них на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З огляду на викладене, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі №125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) вказано, що «право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України)».

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 внесено відповідну суму на депозит суду ( квитанція № 6 від 26.10.2020 на суму 38 615,00 грн (т.1 а.с. 22б), фіскальний чек № від 03.11.2023 на суму 44 434,00 грн ( т.3 а.с. 81).

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники-фізичні особи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16751/18 (провадження № 61-10039св21) зроблено висновок, що: «аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. […] Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники - фізичні особи».

Отже, припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».

Звертаючись до суду з позовом про припинення права власності на частку у спільному майні ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 вказувала на те, що відповідач у вказаній квартирі не проживала, між сторонами існують сталі неприязні стосунки; частка відповідачки у спільному майні становить 1/15 та є незначною, у зв`язку із чим її неможливо виділити в натурі, тому вважає, що припинення права власності ОСОБА_2 на частку у спірному нерухомому майні не завдасть істотної шкоди її інтересам.

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі

№ 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування статті 365 ЦК України.

Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку

у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснене: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції наведеного в повній мірі не врахував та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном; після перевірки того, чи припинення права на частку в спірному майні, яка є незначною, завдасть істотної шкоди інтересам співвласникам.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказів на підтвердження заперечення існування на праві власності іншого житла у ОСОБА_2 матеріали справи не містять, як не містять і точних відомостей щодо фактичного місця проживання ОСОБА_2 , оскільки в поданій нею зустрічній позовній заяві вказано лише місце реєстрації у спірній квартирі, в якій ОСОБА_2 не проживає.

Судом встановлено, що сторони, які є співвласниками спірного житла, а саме позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно, ніколи не проживали, не вели та не ведуть спільне господарство, між ними склалися вкрай неприязні стосунки. Вказані обставини свідчать про неможливість спільного володіння та користування майном.

Згідно даних технічного паспорту, квартира АДРЕСА_1 , знаходиться на 9 поверсі 9 поверхового будинку, складається із 2 кімнат, житловою площею 27,0 кв.м., в тому числі одна кімната 16,4 кв.м, друга кімната 10,6 кв.м., кухня 7,5 кв.м., загальна площа становить 49,6 кв.м.

Як вбачається із висновку експерта № 742/1216/23-23 від 20.10.2023 виділити ОСОБА_2 в натурі 1/15 частину квартири АДРЕСА_1 з дотриманням прав інших співвласників не вбачається можливим; встановити порядок користування у вигляді надання кожному із співвласників в користування ідеальної частки у праві власності на спільне майно, зокрема, ОСОБА_2 - 1/15 частини квартири, не вбачається можливим; згідно експертного висновку визначено ринкову вартість 1/15 частки квартири, яка становить станом на 25.10.2023 83 039,00 грн.

Заперечень щодо висновку експерта № 742/1216/23-23 від 20.10.2023 та визначеної ним суми вартості 1/15 частки оспорюваної квартири від ОСОБА_2 до суду не надходило.

Крім того, належна ОСОБА_2 1/15 частка в оспорюваній квартирі у відсотковому відношенні становить 6,66%( 3,30 кв.м.), отже її неможливо виділити в натурі, враховуючи планування квартири та розміри житлової площі (27 кв.м.). Спільне проживання співвласників у даній квартирі та використання ними житла за взаємною згодою є також неможливим через наявні неприязні стосунки, існування яких між сторонами підтверджується наявними в справі доказами.

Із матеріалів справи вбачається, що у сторін з часу отримання свідоцтва про право на спадщину за законом виникають постійні конфлікти щодо користування об`єктом спільної власності, з приводу чого вони неодноразово зверталися до правоохоронних органів.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що частка ОСОБА_2 - 1/15 у квартирі АДРЕСА_1 є незначною, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 365 ЦК України її право на частку у спільному майні може бути припинене, із виплатою на її користь ринкової вартості частки у майні і не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Щодо вимог зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_2 набула права власності на частку в спірній квартирі згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. Поділу майна у натурі між співвласниками здійснено не було.

Згідно висновку експерта № 742/1216/23-23 від 20.10.2023 виділити ОСОБА_2 в натурі 1/15 частину квартири АДРЕСА_1 з дотриманням прав інших співвласників не вбачається можливим; встановити порядок користування у вигляді надання кожному в користування ідеальної частки у праві власності на спільне майно відповідно до їх часток, зокрема, ОСОБА_2 1/15 частини квартири не вбачається можливим.

Також, зібраними по справі доказами підтверджено те, що ОСОБА_2 у оспорюваній квартирі не проживає та не проживала у зв`язку із наявністю неприязних стосунків із іншими співвласниками.

Крім того, оскільки первісний та зустрічний позови є взаємопов`язаними, то задоволення первісного позову виключає можливість задоволення зустрічних позовних вимог про усунення перешкод в користуванні майном та вселення, адже припинення права власності відповідачки за первісним позовом на спірну частину квартири, припиняє всі інші, пов`язані з цим права на дане майно.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .

Щодо судових витрат

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено: якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Частиною першою, другою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Окрім сплаченого позивачкою ОСОБА_1 судового збору в суді першої та апеляційної інстанцій, нею також понесено витрати за проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи у розмірі 11 471,04 грн, що підтверджується рахунком № 1689 від 23.05.2023.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом за результатами перегляду рішення суду першої інстанції в суді апеляційної інстанції задоволені повністю, тому витрати зі сплати судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 1 681,60 грн та апеляційної скарги у розмірі 2 522,50 грн., а також судові витрати за проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи у розмірі 11 471,04 грн. покладаються на ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 грудня 2022 року -скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в інтересах яких діє ОСОБА_6 ), ОСОБА_5 про припинення права власності на частку у спільному майні - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/15 частину в квартирі АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/15 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/15 частини квартири АДРЕСА_1 в розмірі 83 039,00 грн., які внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (в інтересах яких діє ОСОБА_6 ) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 4 204,10 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення комплексної судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи у розмірі 11 471,04 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

Л.І. Василенко

/повний текст постанови суду виготовлений 11 грудня 2023 року/