Справа № 301/1194/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 листопада 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Мацунича М.В., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2021 року у складі судді Пітерських М.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Білківської сільської ради Хустського району, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання недійсною технічної документації на землю, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю, скасування державної реєстрації земельної ділянки,

встановив:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та Великораковецької сільської ради Іршавського району, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача: Відділ в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання недійсною технічної документації на землю, визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю, скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалою Іршавського райсуду від 10.11.2021 року за клопотанням позивача замінено відповідача Великораковецьку сільську раду на Білківську сільську раду Хустського району Закарпатської області, а також замінено третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - Відділ в Іршавському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області на Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області .

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Великораковецької сільської ради № 103 від 08.12.1995 року виділено у власність ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є позивачка ОСОБА_1 , земельну ділянку площею 0,41 га для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства за адресою: Закарпатська обл., Іршавський р-н, с.Великий Раковець. Акт на право власності зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 67. Вказана земельна ділянка виділялась у власність для обслуговування вже існуючого житлового будинку, який було побудовано згідно рішення №16 виконкому Великораковецької сільської ради депутатів від 29.07.1975 року.

Згідно рішення Великораковецької сільської ради народних депутатів №103 від 8.12.1995 року ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є відповідачка ОСОБА_2 , теж отримав у власність земельну ділянку площею 0,43 га.

Відповідно до вказаних державних актів позивач і відповідач в подальшому отримали суміжні земельні ділянки і є сусідами.

Позивач мала бажання виготовити технічну документацію та присвоїти своїй ділянці кадастровий номер, але під час виготовлення даної документації їй стало відомо, що її сусідка - відповідач, вже відновила межі своєї ділянки в натурі та зареєструвала ділянку за кадастровим номером :11:001:0095. При відновленні меж земельної ділянки відповідача були порушені межі земельної ділянки позивача, а саме: зменшилась площа ділянки позивача, змінилась конфігурація меж, а також частина ділянки відповідача фактично проходить по належному позивачу будинку. Технічна документація на відновлення меж земельної ділянки відповідача не відповідає відповідним нормам законодавства України, які регулюють земельні відносини.

Зокрема, відповідно до сторінки №3 Документу, в пояснювальній записці зазначено: «Межі земельної ділянки проходять по межовим знакам згідно акта встановлення і погодження меж, погодженого власником земельної ділянки, суміжними землекористувачами і землевласниками та виконавцем. Заяв та скарг при встановленні та погодженні меж земельної ділянки не надійшло». Вищевказані обставини щодо відсутності претензій суміжних землевласників та землекористувачів не відповідають дійсності. Оскільки Акт №1 встановлення та погодження меж суміжними землевласниками позивачкою не підписувався, а наявні підписи суміжного землекористувача ОСОБА_1 їй не належать. Крім того, взагалі відсутня дата складання даного документу. Аналогічна ситуація і з актом прийому передачі межових знаків на зберігання, де наявні підписи ОСОБА_1 . В акті зазначено про відсутність претензій до сусідів та відсутня дата складення даного документу, але позивач про наявність такого документу не знала і його не підписувала. Фактично позивач, яка взагалі не була повідомлена про винесення меж в натурі, була позбавлена права захистити свої права як суміжний землевласник. Відповідно до ситуаційного плану, який знаходиться в матеріалах технічної документації, взагалі не вказано дату коли саме складався ситуаційний план та проводилась зйомка на місцевості, що є фактичним порушенням розробника документації. Зважаючи на дану обставину, суміжні землевласники умисно були позбавлені права захистити своє право власності на свою земельну ділянку. Підтвердженням того, що підписи позивача підроблені, є факт внесення відомостей про вчинення злочину до ЄРДР за №0001013 від 01.11.2019 року.

Відновлення меж земельних ділянок виконується у відповідності до чинного Наказу № 376 від 18.05.2010 року «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками». Пунктом 4.1 передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Також у відповідності до п.«А», п.«Б» ч.2 Закону України «Про землеустрій» розробник документації з землеустрою зобов`язаний дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою та інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою. Тобто відомості викладені в пояснювальній записці та графічним матеріалам не відповідають вищевикладеним вимогам.

Зазначено, що наявне відновлення меж в натурі фактично змінило конфігурацію земельної ділянки відповідача. Відповідно до державного акту №1-ЗК 021213, виданого відповідачу, вказана ділянка являла собою г-подібну ділянку зі сторонами 23,0 м. на 58,8 м. на 96,3 м. на 6,3 м. на 80,3 м. на 45,8 м. У відповідності до розробленої документації, площа даної ділянки змінилась, сторони земельної ділянки змінили свої розміри, що не узгоджується з державними актами на право власності як позивача, так і відповідача. Навіть на ситуаційних схемах, долучених до технічної документації, відображено той факт, що межа земельної ділянки відповідача проходить по стіні будинку належного позивачу, вказана обставина також підтверджується актом земельної комісії Великораковецької сільської ради від 15.08.2017 року та актом розбіжностей, наданим позивачем до вказаного акту комісії від 01.02.2018 року.

При цьому, відповідно до рішення №2 від 12.06.1975 року зборів уповноважених КСП «Виноградар», затвердженого та погодженого рішенням №16 від 29.07.1975 року виконкому Великораковецької сільської ради, ОСОБА_3 було виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку. Надалі відповідним актом від 1 грудня 1976 р. виділена земельна ділянка була передана в розпорядження забудовника ОСОБА_3 . У відповідності вказаних вище документів було розроблено план забудови земельної ділянки і відповідно до даного плану будинок позивача знаходиться повністю в межах виділеної земельної ділянки, окрім того зазначено, що відстань від стіни будинку до сусідньої ділянки становить 1 м як передбачено будівельними нормами.

Зважаючи на вищевикладені обставини вбачається, що виділення ОСОБА_4 земельної ділянки АДРЕСА_1 в тих межах, які зазначені в державному акті на право власності 1-ЗК №021213, при підтвердженні накладання на частину будинку, фактично порушує право позивача на вільне володіння та розпорядження наявним нерухомим майном, яке було отримано на законних набагато раніше ніж земельна ділянка відповідача.

Ст.ст. 22, 16 ч.6 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що технічна документація повинна відповідати законодавству України; кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Вимогами ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі, якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З врахуванням наведеного, посилаючись на ст. ст. 116, 125, 152, 158 ЗК України, п.п. 3, 4, 5, 10 ч.2 ст.16 ЦК України, позивач просила: визнати недійсною технічну документацію по відновленню меж земельної ділянки та скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер №:11:001:0095, яка на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2 ; визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на землю серії 1-ЗК № 021213 від 23.06.2000ррку в частині виділення земельної ділянки №1 ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є відповідачка ОСОБА_2 .

Рішенням Іршавського районного суду від 17 грудня 2021 року у задоволенні заявленого позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити і нове рішення, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які ним наведені в позовній заяві, не дав їм належної правової оцінки, а висновок експерта за результатами проведеної земельно-технічної експертизи, який покладений в основу ухваленого судом рішення, є необґрунтованим, оскільки експерт не витребував правовстановлюючі документи на всі земельні ділянки, з приводу яких йому поставлено питання, у висновку вказано про ніби залучення експертом інженера-геодезиста, однак в матеріалах відсутні результат його роботи, експертом неповністю і неправильно були надані відповіді на поставлені питання, а тому судом неправомірно відмовлено у заявленому позові.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Апелянт ОСОБА_1 , її представник адвокат Кузьма К.І. в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Пеняк І.В. в судовому засіданні просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, час розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності.

З такими висновками суду погоджується і апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч.2 ст. 16 ЦК України.

Матеріалами справи установлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021166, виданого Великораковецькою сільрадою 23.06.2000 року, ОСОБА_3 на підставі рішення Великораковецької сільської ради № 103 від 8.12.1995 року, виділено у власність земельну ділянку площею 0,41 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_2 . Згодом адреса змінилася на АДРЕСА_3 (том 1 а.с.113-114). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.10.2004 року, позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 .

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , та належить позивачці ОСОБА_1 не виготовлена та не затверджена.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213, виданого Великораковецькою сільрадою 23.06.2000 року, ОСОБА_4 на підставі рішення Великораковецької сільської ради № 103 від 8.12.1995 року, виділено у власність земельну ділянку площею 0,43 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_2 . Згодом адреса змінилася на АДРЕСА_4 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2020 року, відповідачка ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 (том 1 а.с.115-121).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, така виготовлена на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка № НОМЕР_1 розташована за адресою АДРЕСА_4 , а земельна ділянка № НОМЕР_2 - АДРЕСА_5 (том 1 а.с. 128-163).

Земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_4 , та належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , присвоєно кадастровий номер :11:001:0095., що стверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (том 1 а.с.115-116).

Обґрунтовуючи заявлені вимоги про визнання недійсною технічну документацію по відновленню меж земельної ділянки з кадастровим номером :11:001:0095, скасування державної реєстрації земельної ділянки №:11:001:0095, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , визнання недійсним та скасування державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213, виданий Великораковецькою сільською радою 23 червня 2000 року ОСОБА_4 в частині виділення земельної ділянки АДРЕСА_1 , позивачка посилалася на те, що внаслідок виготовлення відповідачкою технічної документації на земельну ділянку та проведення за відповідачкою державної реєстрації землі за підставі вказаної документації, зменшилася площа суміжної земельної ділянки, яка належить їй на праві власності, межа земельної ділянки відповідача проходить по фасаду житлового будинку позивачки, що є порушенням будівельних норм, що перешкоджає позивачеві виготовити технічну документацію на належну їй земельну ділянку і зареєструвати право власності на земельну ділянку у розмірі, що визначений державним актом на право власності на землю.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з приписами ч.ч.1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

За клопотанням позивача ОСОБА_1 судом першої інстанції ухвалою від в12.08.2020 року у даній справі призначено судову земельно-технічну експертизу.

Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №0048/2021 від 02.09.2021 року: 1. Конфігурація, лінійні розміри і площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_1 не відповідають первинним документам на вказану земельну ділянку - Державному акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021166, який виданий 23 червня 2000 року ОСОБА_3 , а саме: наявна просторова невідповідність; невідповідність у площі, згідно акту 0,41 га у фактичному користуванні 0.38164 га; окрім невідповідності у відображенні ліній, наявна також невідповідність площі, тобто при викресленні земельної ділянки у відповідності до її розмірів та підрахунку її площі виявлено, що така становить 0.37964 га, тоді як в державному акті відображено 0,41 га. 2. Конфігурація, лінійні розміри земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 не відповідає Державному акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213, який виданий 23 червня 2000 року ОСОБА_5 , але відповідає Технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за 2018 рік. Площа в усіх документах співпадає. 3. Фактичне розташування земельної ділянки ОСОБА_2 , що має кадастровий номер №:11:001:0095, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , суттєво не відповідає її розташуванню згідно конфігурації по акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213, який виданий 23 червня 2000 року ОСОБА_5 , тому встановити факт накладання на земельну ділянку ОСОБА_1 є неможливо.4. Земельна ділянка, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 , в тих межах, які зазначені в Державному акті на право приватної власності на землю І-ЗК №021213 від 23.06.2000 року, не накладається на земельну ділянку, належну ОСОБА_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , згідно первинної документації Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021166 від 23 червня 2000 року.

З даного висновку вбачається, що площа земельної ділянки, що належить відповідачу ОСОБА_2 та яку вона фактично використовує, відповідає як правовстановлюючим документам на земельну ділянку, так і технічній документації, і не вбачається наявність накладення земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача, та захоплення відповідачем ОСОБА_2 частини належної позивачу ОСОБА_1 земельної ділянки. Позивачем, на підтвердження обставин щодо накладення на її земельну ділянку, її захоплення з боку відповідача не подано жодних доказів.

Доводи апеляції, що експерт не витребував правовстановлюючі документи на земельні ділянки, з приводу яких йому поставлено питання, та неправильно провів заміри не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 107 ЦПК України матеріали необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи, суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи.

Після прийняття рішення судом про призначення експертизи за клопотанням позивача, в судовому засіданні суд разом з позивачем та її представником, іншими сучасниками справи визначили перелік матеріалів необхідних для проведення експертизи, жодних зауважень, доповнень з боку позивача та її представника не було і з цього приводу ними не подавалось клопотань.

Згідно із п.п.6.1.2.,61.3 Розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 (Інструкція) питання земельно-технічної експертизи вирішуються за наявності відповідної правовстановлювальної та технічної документації, зокрема результатів виконання топографо-геодезичних робіт, які проводяться відповідними фахівцями з використанням відповідного обладнання та бази даних. Для вирішення питань земельно-технічної експертизи експерту необхідно надати оригінали або завірені якісні копії відповідної правовстановлювальної та технічної документації із землеустрою на земельну ділянку. У разі неможливості експертом самостійно виконати топографо-геодезичні роботи результати таких робіт повинні бути надані на дослідження органом (особою), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

В ухвалі про призначення експертизи від 12.08.2020 суд зазначив, що для проведення експертизи експерту серед іншого необхідно надати технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки натурі (на місцевості) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 . Зі змісту даної технічної документації вбачається, що в ній наявні правовстановлюючі документи, зокрема свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.07.2018 згідно якого спадкоємцем майна ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_2 , та складається з земельної ділянки площею 0,1800 газа адресою АДРЕСА_6 , належної померлому ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності не землю серії І-ЗК №021213 від 23.06.2000р, копія витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копія даного державного акту, інші документи для виготовлення технічної документації із землеустрою. В ухвалі суду про призначення експертизи від 12.08. 2020 року також вказано про направлення експерту для проведення експертизи інвентарну справу на будинок АДРЕСА_7 ) та будівельний паспорт земельної ділянки на індивідуальний житловий будинок ОСОБА_3 1975 року (5 аркушів), спадкоємцем майна якого є позивач ОСОБА_1 . Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі на земельну ділянку, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , та належить позивачці ОСОБА_1 не виготовлялась. Тобто, в розпорядження експерта були направлені наявні правовстановлюючі документи щодо земельних ділянок як позивача так і відповідача, і такі були предметом дослідження експерта, про що відображено у висновку експерта.

З висновку експерта вбачається, що для проведення експертизи був залучений інженер геодезист. Матеріалами справи встановлено, що такий був залучений за клопотанням експерта від 25.03.2021року, яке було надіслано суду, і судом 31.03.2021р. надіслано лист - відповідь про відсутність заперечень щодо залучення інженера-геодезиста. При проведенні експертизи, 19.05.2021 року експертом було проведено огляд об`єкту експертизи з проведенням геодезичних обмірів із залученим інженером геодезистом, в присутності позивача ОСОБА_7 та відповідача ОСОБА_2 , 12.07.2012 року судовому експерту надано результати проведених геодезичних обмірів. Посилання апелянта про неправильність проведених замірів ґрунтуються на припущеннях і нічим не підтверджено.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги посилання позивача про те, що при затвердженні оспорюваної технічної документації на землю, що належить ОСОБА_2 , були порушені будівельні норми, позаяк при визначенні меж земельної ділянки не дотримано передбачені будівельними нормами відстані від житлового будинку позивача ОСОБА_1 до межі земельної ділянки (не менше 1 м).

Матеріалами справи встановлено, що технічна документація з землеустрою розроблялася за тими межами, які існували фактично, тобто відповідно до фактичного використання земельної ділянки.

Пункт 3.25 ДБН 360-92, регламентує норми протипожежних розривів між будинками, розташування і орієнтацію житлових та громадських будинків, відстань розташування будівель до межі сусідньої ділянки. Однак, вказані державні будівельні норми поширюються на проектування нових і реконструкцію існуючих міських і сільських поселень України. Ці норми обов`язкові для органів державного управління, місцевого і регіонального самоуправління підприємств і установ незалежно від форм власності та відомчого підпорядкування, громадських об`єднань і громадян, які здійснюють проектування, будівництво і благоустрій на території міських і сільських поселень.

Житлові будинки сторін були збудовані раніше.

Твердження представника позивача на те, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_3 , передавалася у власність ОСОБА_3 , правонаступником якого є позивачка ОСОБА_1 , під вже готовий житловий будинок та згідно паспорту забудови відстань від житлового будинку позивача до межі земельної ділянки становила не менше 1 метра, не підтверджено матеріалами справи.

Згідно рішення виконкому Великораковецької сільради від 29.07.1975 року затверджено рішення зборів колгоспників від 12.07.1975 року №2 про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки для індивідуального будівництва. В будівельному паспорті вказаної земельної ділянки є План забудови земельної ділянки з експлікацією. Однак, доказів проведення будівництва із дотриманням відстані від будинку до межі земельної ділянки матеріали справи не містять. Матеріали справи також не містять доказів про визначення місця проходження спільної межі між земельними ділянками сторін. Межі земельної ділянки позивача за адресою: АДРЕСА_3 площею 0, 41 га, не встановлені(відновлені) в натурі, кадастровий номер земельній ділянці позивача не присвоєний, що фактично унеможливлює встановлення факту наявності чи відсутності порушення відповідачем меж земельної ділянки позивача, зміни конфігурації земельної ділянки позивача.

Щодо посилань позивача про відсутність встановлення і погодження з ним меж земельної ділянки необхідно зазначити наступне.

Згідно зі ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до ч.4 ст.55 Закону України «Про землеустрій» та пункту 3.8. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року №376 передбачено, що межові знаки не встановлюються на бажання власника (користувача) - у разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо).

Оскільки межа земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 зі сторони земельної ділянки позивача ОСОБА_1 (саме з тієї сторони, яка є спірною) збігається з фасадом будинку позивача, то межові знаки на цій стороні земельної ділянки встановлювати не обов`язково.

З врахуванням наведеного, погодження власниками суміжних земельних ділянок меж земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 не є обов`язковим, і не може бути підставою для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Дана позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №580/168/16-ц, в якій зазначено, що непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту погодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Матеріалами справи встановлено, що площа земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 , як згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213 від 23.06.2000 р., так і згідно технічної документації на земельну ділянку 2018 року складає 0,18 га., тобто залишається незмінною.

Периметр земельної ділянки відповідача згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021213 від 23.06.2000 р. складав 310,5 м., а виходячи з технічної документації - периметр складає 255,626 м.

Згідно письмових пояснень, наданих ФОП ОСОБА_8 , які додані до відзиву на позовну заяву, фактичні проміри земельної ділянки та периметр виявились меншими, ніж зазначені в державному акту, через різні методи вимірювання земельної ділянки. При виготовленні державного акту вимірювання проводились теодолітними ходами та мірною стрічкою та проводився аналітичний спосіб обчислення площ ділянок місцевості. При виготовленні технічної документації 2018 року використовувались вихідні дані при визначенні координат точок були використані з серверу ZАКРOS #2 мережі референцних станцій Закарпатської області http:www.uaроs.net прилади якими проводилися топографо-геодезичні вишукування: GPS приймач Тrimble R4, GPS приймач Торсоn GPS-1 та тахеометр Sokkіа SЕТ 630R. Похибка: з точністю вимірювання кутів +2 секунди та точність вимірювання віддалі +1 мм.

Таким чином, площа земельної ділянки відповідача не змінилася, а периметр земельної ділянки змінився в меншу сторону (у зв`язку зі зміною методики вимірів), що жодним чином не може свідчити про порушення прав позивача.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачем, відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України не подано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували, що відповідачами порушенні її законні права та інтереси, має місце захоплення земельної ділянки позивача.Також обраний позивачем спосіб захисту у вигляді визнання недійсною технічну документацію по відновленню меж земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки, кадастровий номер №:11:001:0095, належної на праві власності відповідачу ОСОБА_2 , визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю серії 1-ЗК № 021213 від 23.06.2000 року в частині виділення земельної ділянки АДРЕСА_1 , який виданий ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є відповідачка ОСОБА_2 , є неналежним і не ефективним.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

02.06.2022 р. відповідач ОСОБА_2 подала заяву про розподіл судових витрат, в якій просила стягнути з позивача на свою користь 15 000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Позивач, представник позивача заперечили на дану заяву, посилаючись на безпідставність та недоведеність заявленого розміру.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування вказаних витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів вважає, що сума гонорару в суді апеляційної інстанції в розмірі в розмірі 3000 грн. є співмірною із складністю справи та наданими ПАО «Правовий альянс» послугами в суді апеляційної інстанції, відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а тому в цьому розмірі є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В іншій частині не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 17 грудня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 (три тисячі) гривень витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. В решті відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 01 грудня 2023 року.

Головуючий :

Судді: