СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13778/23

пр. № 2/759/4209/23

04 грудня 2023 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про захист честі і гідності і спростування завідомо неправдивої інформації,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 р. ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує порушенням його немайнових прав на честь, гідність та ділову репутацію. Зазначає, що відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу вказано завідомо неправдиву інформацію про те, що позивач будучи слідчим, закрив відносно його батька ОСОБА_2 кримінальну справу і звернувся до нього з проханням отримання «якоїсь вдячності», але питання між ними не було вирішено. Потім ОСОБА_1 було засуджено до 5 років позбавлення волі і повернувшись з місць позбавлення волі, ОСОБА_3 (батько відповідача) за договором дарування подарував позивачу земельну ділянку, житловий будинок, позбавивши ОСОБА_2 права на спадкування. Поширення такої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до ОСОБА_1 , що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Також її поширенням відповідач створив негативну оцінку позивача в очах суддів Київського апеляційного суду і його адвоката Радкевича С.О., оскільки в подальшому планує отримати свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, що передбачає взаємодію із суддями та адвокатами.

Ухвалою суду від 28.07.2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

25.09.2023 р. до суду надійшов відзив у якому відповідач вважає позовні вимоги безпідставними, посилаючись на зазначення у відзиві на апеляційну скаргу відомостей, які встановлені судовими рішеннями та його поясненнями, наданими у справі. Відтак, вони не є такими, що ганьблять честь та гідність особи.

05.10.2023 р. позивачем подано відповідь на відзив, як на підставу заперечень посилається на зловживання ОСОБА_2 процесуальними правами та введення суду в оману, у підтвердження чого надає відповідну заяву подану до Києво-Святошинського районного суду Київської області в межах розгляду між сторонами спору про визнання договорів недійсними (ун.№369/9057/20).

11.10.2023 р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив у яких відповідач по суті пояснень вказує, що відповідь на відзив не стосується справи про захист честі та гідності ОСОБА_1 , а цивільної справи, яка розглядається у Києво-Святошинському районному суді Київської області, що не предметом спору.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між сторонами ведеться спір щодо визнання права власності на нерухоме майно. У відзиві на апеляційну скаргу, подану до Київського апеляційного суду, ОСОБА_2 у підставу заперечень зазначив інформацію такого змісту: «…мій батько ОСОБА_3 мав нервовий неврівноважений характер. В 1998 році батько після сварки зі знайомим плеснув йому в обличчя сірчаною кислотою. В зв`язку з тим, що постраждалому були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості відносно батька Святошинським РУ ГУ MBC України було відкрите кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченому ч. 102 KK України. Слідчим, який розслідував справу, був ОСОБА_1 . Як розповідав мені батько, йому вдалося домовитися зі слідчим i останній справу відносно нього закрив. Пізніше батько казав, що ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням отримання обіцяної вдячності, але питання між ними було вирішено не в повному обсязі. Як мені відомо ОСОБА_1 вироком Святошинського районного суду м.Кисва від 1 э липня 2006 року засуджено за ч.2 cт.15, ч.2 ст.368 KK України до основного покарання у виді 5 років позбавлення волі. Постановою Менського районного суду Чернігівської області від 02.10.14 невідбута частина основного покарання ОСОБА_1 замінена 1 роком 10 місяцями 29 днями виправних робіт з відрахуванням на користь держави 20% щомісячного заробітку. Після повернення з місць позбавлення волі в місто Київ, ОСОБА_1 знову зустрічався з батьком, i ОСОБА_3 за договором дарування від 11.03.2020 року подарував йому земельну ділянку площею 0,14 га в АДРЕСА_3 . Крім того, 22.05.2020 року за договором дарування ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 другу земельну ділянку, розміром 0,078 га та житловий будинок площею 153 кв.м. по АДРЕСА_3 ».

Дослідивши вказані пояснення, викладені відповідачем у процесуальному документі - відзиві на апеляційну скаргу, суд зазначає наступне.

За правилами частини першої статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Частиною першою статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Аналогічний правовий висновок зазначено в постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 523/9870/18-ц (провадження № 61-20095св19).

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 28.03.2018 року в рамках справи № 761/8035/16-ц, від 08.05.2018 року по справі №369/1052/16-ц, від 15.08.2018 року у справі №207/1161/17-ц та ін.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункт 46 рішення від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

У порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження.

Вказаний правовий висновок зазначений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/4403/16-ц (провадження № 61-19243св18, ЄДРСРУ №80980784 ), від 02 жовтня 2019 року у справі № 332/293/17 (провадження № 61-40369св18, ЄДРСРУ №84975681 ).

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Зазначений правовий висновок відображений у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2019 року у справі № 464/4433/15-ц (провадження № 61-26281св18, ЄДРСРУ № 83721458).

Отже, вказана вимога позивача про спростування інформації, викладеної у відзиві, по суті означає вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Зважаючи на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 6-13, 18, 19, 71-79, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про захист честі і гідності і спростування завідомо неправдивої інформації, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова