ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року

м. Черкаси

Справа № 711/5213/22
Провадження № 22-з/821/131/23
категорія: 304000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Бородійчука В. Г.,

секретаря - Мунтян К. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и в :

17 жовтня 2022 року позивач звернулася до суду з даним позовом.

Уточнивши позовні вимоги позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 01.05.2021 по 01.10.2022, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини становить 57408,91 грн, що не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментах, який разом з понесеними судовими витратами підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину за період з 01.10.2021 по 30.09.2022 в сумі 44364,55 грн.

Судовий збір в розмірі 992,40 грн стягнуто на користь держави із ОСОБА_2 .

Постановою Черкаського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року апеляційну скаргу задоволено частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 липня 2023 року змінено, стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину за період з 01.06.2022 по 30.09.2022 в сумі 11606,15 грн.

Судовий збір в розмірі 198,48 грн стягнуто на користь держави із ОСОБА_2 .

Компенсовано ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку встановленому Кабінету міністрів України 1190,40 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

02 листопада 2023 року ОСОБА_2 подав заяву про стягнення судових витрат з позивача шляхом ухвалення додаткового рішення (постанови).

Заява мотивована тим, що у відзиві від 22 грудня 2022 року він просив стягнути із позивача понесені ним судові витрати. Було додано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат ОСОБА_2 у суді першої інстанції у розмірі 12000 грн. До матеріалів справи було приєднано квитанцію № 5/22 від 19 грудня 2022 року, квитанцію № 2/23 від 11 квітня 2023 року.

Вказує, що в апеляційній скарзі від 10 серпня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Витріщак Т. І. просила стягнути судові витрати, понесені відповідачем (скаржником). Було подано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат ОСОБА_2 за апеляційною скаргою 7000 грн, копію квитанції № 17/23 від 08.08.2023.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 711/5213/22 питання про розподіл судових витрат по правничій допомозі не вирішено.

Просив суд ухвалити додаткове рішення у справі № 711/5213/22, яким вирішити питання про судові витрати. Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем в суді першої та апеляційної інстанції.

Обговоривши доводи заяви, судова колегія дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту ст. 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

При цьому, чинним законодавством визначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню в судовому порядку.

Частинами 1 - 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Звертаючись до апеляційного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, як на підставу ухвалення додаткового рішення ОСОБА_2 посилався на те, що суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, не вирішив питання щодо розподілу судових витрат на правову допомогу.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в суді першої інстанції 12000 грн, а в апеляційній інстанції 7000 грн.

До відзиву на позов, ОСОБА_2 , в підтвердження витрат на правничу допомогу, додавав заяву про (орієнтовний) розрахунок судових витрат відповідача, у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 5/22 на суму 8000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 3/23 на суму 4000 грн, Витяг з договору про надання правової допомоги від 15 грудня 2022 року та доказ направлення відзиву з додатками позивачу.

Пунктами 1.1, 3.1, 5.1 договору про надання правової допомоги від 15 грудня 2022 року зазначено, що адвокат зобов`язується надавати клієнту правову допомогу щодо представництва інтересів клієнта у Придніпровському районному суді м. Черкаси у цивільній справі № 711/5213/22. Клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі 12000 грн. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до ухвалення судового рішення Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі № 711/5213/22, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Дослідивши надані докази, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.

До апеляційної скарги ОСОБА_2 , в підтвердження витрат на правничу допомогу, додавав ордер про надання правової допомоги від 10.08.2023, складений на підставі договору про надання правової допомоги від 17.07.2023 № б/н, попередній розрахунок судових витрат, зокрема витрати на правничу допомогу, в сумі 7000 грн та квитанцію до прибуткового касового ордеру № 17/23 на суму 7000 грн.

Однак, в матеріалах справи відсутній договір про надання правової допомоги між ОСОБА_2 та адвокатом Витріщак Т. І. на представництво в Черкаському апеляційному суді, що позбавило колегію суддів визначити порядок обчислення, форми та ціну послуг, що надаються адвокатом, вказане виключає об`єктивну можливість встановити домовленість між адвокатом та клієнтом, а з орієнтовного розрахунку витрат неможливо встановити погодження вартості наданих адвокатом послуг. Доказів, що зазначені витрати та надані послуги є пов`язаними з розглядом конкретної судової справи стороною відповідача суду не надано.

Відсутність договору про надання правової допомоги є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вказаний висновок суду кореспондується з позицією колегії суддів Верховного суду, викладені у постанові від 20.11.2018 року у справі №910/23210/17.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 в частині стягнення витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

На ряду з вищевикладеним, апеляційний суд враховує, що 22 листопада 2023 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Токарєвої О. Г. надійшла заява, в якій адвокат просила заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Заяву мотивувала тим, що ОСОБА_1 зверталась до суду за захистом прав та інтересів сина ОСОБА_4 , з позовною заявою про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину.

Вказує, що ОСОБА_2 не виконував обов`язок щодо сплати аліментів.

Отже, враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, складність справи, розмір задоволених вимог та наявність заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Токарєвої О. Г. із запереченням щодо поданої ОСОБА_2 заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку про можливість зменшення витрат на правничу допомогу до 3000 грн.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для ухвалення додаткового рішення лише з питання розподілу судових витрат щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн на відшкодування судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правову допомогу в суді першої інстанції, у зв`язку з чим приймає додаткову постанову у порядку ст. ст. 270 та 381 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

В стягненні витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції - відмовити.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко