Справа № 465/3998/22 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю. М.
Провадження № 22-ц/811/2077/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Марко О.Р.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача

ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львов від 20 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив здійснити поділ майна, а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину цієї квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 18.08.1995 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 квітня 2008 року, про що він довідався лише навесні 2022 року.

Під час шлюбу ними придбана квартира, згідно з договором купівлі-продажу від 30.04.1999 року, за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачкою, однак, квартира є об`єктом спільної сумісної власності, а тому підлягає поділу між ними в рівних частках.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що квартира, яка є предметом поділу, була придбана відповідачкою за її особисті кошти, які вона отримала від продажу квартири по АДРЕСА_2 .

Наголошує, що на купівлю спірної квартири він особисто надав свої заощадження у розмірі 8 тисяч доларів США, оскільки в період шлюбу працював на роботі, та зробив капітальний ремонт у квартирі АДРЕСА_3 та поточний ремонт у квартирі АДРЕСА_4 .

Стверджує, що кошти від продажу квартири АДРЕСА_3 відповідачка спрямувала на купівлю квартири для свого сина за адресою: АДРЕСА_5 .

На переконання апелянта, відповідачка не довела належними доказами факт придбання спірної квартири за свої особисті кошти.

Заслухавши пояснення позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України.

Відповідно до вимог статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна, відтак, застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Судом встановлено, що 18.08.1995 року між позивачем та відповідачкою зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 04 квітня 2008 року.

Предметом спору є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.04.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Дольницькою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1462.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вказана квартира куплена відповідачкою хоч і під час шлюбу, але за її особисті кошти, які вона отримала від продажу належної їй та сину на праві власності двокімнатної квартири по АДРЕСА_2 .

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними і обгрунтованими, оскільки з наданих відповідачкою письмових доказів встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 19.04.1999 року, відповідачка ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 продали належну їм на праві власності двокімнатну квартиру, загальною площею 52,8 кв.м., по АДРЕСА_2 , за ціною 17197 грн., купивши взамін дві однокімнатні квартири: відповідачка ОСОБА_2 купила однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 за 7406 грн. (спірну квартиру), згідно з договором купівлі-продажу квартири від 30.04.1999 року, а її син ОСОБА_4 купив однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 за 10610 грн., згідно з договором купівлі-продажу квартири від 19.04.1999 року, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняком І.Я. та зареєстрованим в реєстрі за №986.

Усі договори купівлі-продажу квартир були вчинені у квітні 1999 року в короткому проміжку часу між продажем квартири по АДРЕСА_2 та купівлею взамін проданої двох інших квартир, в тому числі і спірної квартири.

Наведені вище докази є належними та достатніми для висновку про те, що спірна квартира куплена відповідачкою за її особисті кошти, а тому не відноситься до об`єктів спільної сумісної власності сторін, як подружжя.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львов від 20 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 01 грудня 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич