Справа № 182/2507/23
Провадження № 2/0182/1725/2023
24.11.2023 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Рунчевої О.В.
за участю секретаря судового засідання Власенко Ю.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя за правилами спрощенного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Піддубцев Віктор Іванович до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
Позивач 29.05.2023 року звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.
14.08.2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
З відповідачем позивач проживала в цивільному шлюбі з 2015 року, від якого мають малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Позивач зазначає, що відповідач з березня 2022 року не приймає участь в вихованні, спілкуванні та утриманні дітей, подружні відносини вони не підтримують більше року. Діти станом на день подання позовної заяви про стягнення аліментів проживають разом з нею.
Позивач вказує, що не може забезпечити належний рівень життя дітям, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, тому, вважає, що відповідач, який є здоровим, працездатним зможе сплачувати аліменти на рівні частини з усіх видів заробітку (доходу). Позивачу також відомо, що відповідач мобілізований до Національної гвардії України, інших осіб на утриманні не має, отримує дохід.
Тому, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з травня 2023 року і до повноліття дітей.
Ухвалою про відкриття провадження від 05.06.2023 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У судове засідання позивач не з`явилася, від представника позивача на електронну адресу суду надійшла заява, в якій просить справу розглянути за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с.31).
Відповідача ОСОБА_2 було сповіщено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін оголошенням на сайті Судової влади України згідно вимог ч.11 ст . 128 ЦПК України. Причини неявки суду невідомі.
Крім того, копію зазначеної ухвали з доданими до неї документами було направлено відповідачу за місцем його проживання. До суду повернувся конверт з копією ухвали та доданими до неї документами, як не вручений ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.40). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_2 в «цивільному шлюбі» з 2015 року.
14.08.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 439 (а.с.5).
Позивач ОСОБА_1 має трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.7,9,11). Діти проживають разом з позивачем (а.с.8,10,12).
В свідоцтвах про народження дітей батьком вказаний ОСОБА_7 , матір`ю позивач по справі ОСОБА_8 .
ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні, спілкуванні та утриманні дітей.
Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У частинах 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, зазначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України).
При вирішенні спору суд керується положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Дитина має право розраховувати на повноцінне дитинство. Інтереси дитини підлягають переважному захисту у разі співставлення з правами та законними інтересами батьків.
Згідно зі ст. 121 СК України права та обов`язки батька ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Юридичний статус матері чи батька особа набуває лише в разі, якщо у актовому записі про народження дитини будуть вказані відповідні відомості саме про цю особу, за результатами чого видається свідоцтво про народження дитини.
Відповідно до ч.2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.
У ч.1 ст.126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Згідно з ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Враховуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги те, що в свідоцтвах про народження дітей запис про їх батька був зроблений за вказівкою матері, судове рішення про визнання відповідача батьком відсутнє, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів є необґрунтованою, а тому у позові слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 121, 125, 135 СК України, ст. ст. 4, 13, 76-81, 141, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд-
В И Р І Ш И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Піддубцев Віктор Іванович до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовити.
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складення.
Суддя: О. В. Рунчева