ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року

м. Харків

справа № 635/517/23

провадження № 22-ц/818/2037/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2023 року ухвалене у складі судді Назаренко О.В.

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зміну розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за судовим наказом, що виданий Полтавським районним судом Полтавської області 29 вересня 2022 року у справі №635/494/22 у розмірі частини заробітку (доходу) боржника та на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за судовим наказом, що виданий Харківським районним судом Харківської області 16 січня 2023 року у справі №635/17/23 у розмірі частини заробітку (доходу) боржника та просив винести рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини доходу платника аліментів; стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір у розмірі 1073 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, 03 липня 2019 року зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_5 , однак спільне життя не склалося, подружні відносини між ними припинені, проживають окремо, однак шлюб не розірвано. Від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти на даний час проживають з матір`ю. 25 січня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Справа № 635/494/22) у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 29 вересня 2022 року Полтавським районним судом Полтавської області було винесено судовий наказ у справі № 635/494/22 про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25 січня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. В подальшому, 31 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до Харківського районного суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Справа №635/17/23) у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 16 січня 2023 року Харківським районним судом Харківської області було винесено судовий наказ у справі № 635/17/23 про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначав, що ОСОБА_2 двічі звернулася до суду із заявами про видачу судових наказів про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, у розмірі по 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів на кожну дитину. Сумарно це складає 50% всіх доходів позивача, що суперечить нормам п.п. 4 п. 1 ст. 161 Цивільного процесуального кодексу України та ч. 5 ст.183 Сімейного кодексу України, в яких зазначено, що виплата аліментів на двох дітей складає 1/3 частину заробітку (доходу) платника аліментів. Вважає, що вищенаведене є достатніми підставами для задоволення позовної заяви та визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки доходу платника аліментів.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04.08.2023 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмволено.

Рішення мотивовано тим, що позивач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що аліменти на одну дитину стягуються з нього не за статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження», а в добровільному порядку за його рапортом до бухгалтерії і це підтверджується довідкою №619 від 30.08.2023 Головного управління Національної поліції в Харківській області. На теперішній час, апелянт мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своїми батьками пенсіонерами які фактично знаходяться на його утриманні. Апелянт зазначив, що на даний момент мати хворіє та потребує лікування. Апелянт зауважив, що зменшення розміру аліментів не суперечить інтересам дітей та чинному законодавству, оскільки при цьому розмір аліментів складатиме набагато більше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В 06.11.2023 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2023 року у справі № 635/517/23. Представник зазначила, що в матеріалах справи відсутні докази наявності підстав для застосування до спірних правовідносин вимог закону щодо зменшення розміру аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає в повній мірі.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №5402 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого Харківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Харківському районі Харківської області Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №78.

Судовим наказом Полтавського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 25.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) якого: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) якої: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до положень статей 1 - 3, частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі й адміністративні заходи. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ( стаття 18 Конвенції ). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У принципі шостому Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Частиною другою статті 51 Конституції України, статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» установлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Положеннями статті 181 СК України визначені способи виконання батьками обов`язку з утримання дитини, які визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні у грошовій і ( або ) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя цієї статті СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі.

Статтею 192 СК України передбачено, що визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками розмір аліментів може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже за змістом цієї норми Закону розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Разом із тим стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше установленого розміру аліментів лише за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших передбачених цим Кодексом випадках.

Як роз`яснено у пункті двадцять третьому постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками розмір аліментів суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли змінився сімейний стан та погіршилося його матеріальне становище чи стан його здоров`я або ж поліпшилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Із аналізу вказаних правових норм убачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів. У свою чергу доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують. Позивачем не доведено належними засобами доказування обставин, які б вказували на неможливість здійснення ним виплати аліментів на неповнолітніх дітей у раніше визначеному судом розмірі, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища позивача, не буде спрямоване на належне забезпечення дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що підставами для зменшення розміру аліментів є також наявність на утриманні ОСОБА_1 батьків пенсіонерів колегія суддів не приймає, адже відповідно до чинного законодавство пенсіонери отримують пенсію, доказів того, що розмір пенсії не є достатнім для нормального існування батьків матеріали справи не містять.

Щодо доводів апелянта про зміну стану здоров`я матері та необхідності її лікування суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки такі підстави не були предметом розгляду суду першої інстанції, тому, переглядаючи оскаржуване рішення суду апеляційний суд позбавлений можливості установлювати зазначені обставини справи.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність зазначених у позовній заяві та в апеляційній скарзі обставин не є безумовною підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів, апеляційний суд дійшов переконання про відсутність об`єктивних та законних підстав для зменшення розміру аліментів, стягуваних із скаржника на утримання дітей.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, скарга як безпідставна не може бути задоволена, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін як таке, що ухвалене із дотриманням норм матеріального, процесуального права, на підставі повно та всебічно установлених обставин справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 04 серпня 2023 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2023 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук