Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1748/22
Провадження №: 2/332/86/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2023 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі - Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Черкашина Івана Івановича до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у її вихованні та спілкуванні.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Черкашина І.І. звернувся до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у її вихованні та спілкуванні.

В обґрунтування позову зазначив, що з 07.06.2013 позивач перебував з відповідачем у шлюбі, який був розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя 08.04.2021. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю. 07.09.2021 відповідач уклала шлюб з іншим чоловіком. Позивач працює в будівельному бізнесі в Іспанії і тому, в зв`язку з виробничою необхідністю проживає в цій країні. Намагаючись на відстані підтримувати зв`язок з дитиною та приймати участь у її вихованні, позивач придбав для останньої мобільний телефон, також постійно пропонував відповідачу оплачувати необхідні витрати на утримання дитини, пов`язані з відвідуванням школи, тренувальних секцій та виховних гуртків, придбанням одежі, подарунків, будь-яких товарів, необхідних для розвитку дитини. Відповідач відмовилась конкретизувати потреби дитини і вимагає від позивача лише перерахування коштів, які вона збирається витрачати на власний розсуд. При цьому відповідач уникає та не бажає присутності батька в житті дитини та штучно створює такі обставини, через які позивач не може зустрічатися та проводити час з дитиною під час перебування в Україні доньку до себе гостювати в Іспанію під час канікул, а останнім часом, навіть позбавлений можливості спілкуватися з дитиною по телефону. Останній раз вони спілкувалися у вересні 2021 року. Після цього у нього не було жодного контакту з дитиною, телефон дитини не відповідає. Позивач вважає, що саме з вини відповідача він не має об`єктивної можливості увагу, любов та батьківське піклування щодо малолітньої доньки. В липні 2021 відповідач звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про визначення місця проживання дитини разом з нею. Саме під час цієї справи позивач дізнався, що відповідач разом з дитиною виїхали із м. Запоріжжя та проживають в м. Буча Київської області. Тобто, відповідач не вважає за потрібне інформувати позивача не тільки про стан здоров`я, досягнення та потреби малолітньої дитини, а навіть приховує місце 14.04.2022 за заявою відповідача рішенням ВК Бучанської міської ради було прийнято рішення про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю. Всі перелічені обставини свідчать про умисне та рішуче намагання відповідача усунути позивача від виховання малолітньої доньки. 18.07.2022 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за заявою відповідача був виданий судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі - частини заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2022 і до досягнення дитиною повноліття. На час звернення позивача до суду з вказаним позовом, заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини відсутня. Відповідач не зацікавлена в збереженні родинних стосунків між батьком та донькою і не лише створює належних умов для забезпечення їх зв`язку та формування у дитини правильних сімейних цінностей шляхом підтримання авторитету, необхідності і важливості присутності батька в житті, а навпаки перешкоджає будь-якому спілкуванню позивача з донькою. Відповідач повинен пояснювати малолітній дитині, що у неї є батько, а не намовляти проти нього та забороняти спілкуватися з останнім. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, позивач вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки всі вжиті позивачем заходи для прийняття участі у вихованні доньки - не дають жодного позитивного результату.

Ухвалою судді від 08.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомлення з матеріалами справи та укладання мирової угоди.

Ухвалою суду від 24.04.2023 клопотання представника відповідача - задоволено. Виключено з кола третіх осіб у справі - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області. Залучено до участі у справі в якості третьої особи,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області.

08.08.2023 до суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову, яким просить суд:

1. Усунути ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні з його дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом зобов`язання матері дитини ОСОБА_2 :

1) Надавати ОСОБА_1 можливість перебування разом з дитиною протягом зимових та літніх канікул не менше половини терміну встановлених канікул, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 , за місцем проживання дитини;

2) Надавати ОСОБА_1 можливість спілкування з дитиною всіма засобами телефонного зв`язку ( аудіо та відео дзвінки) та інтернет зв`язку - не менше 1 години на тиждень, враховуючи бажання дитини, її режим дня та стан здоров`я;

3) Повідомляти ОСОБА_1 про обрання та зміну місця навчання та місця проживання доньки, шляхом направлення листів з відповідною інформацією електронною поштою на email останнього: ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

4) Узгоджувати зі ОСОБА_1 питання перетину кордону ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в наступному порядку:

- на період дії воєнного стану в Україні - шляхом направлення на email ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 листів з інформацією про країну, строк та мету виїзду дитини та отримання електронною поштою відповіді останнього;

- по закінченню дії воєнного стану в Україні - шляхом надання батьком дитини відповідного дозволу на перетин кордону, посвідченого нотаріально.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

21.08.2023 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву після зміни позивачем предмету позову, в кому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у її вихованні та спілкуванні у зв`язку з безпідставністю позовних вимог, оскільки відповідач жодним чином не перешкоджає позивачу, як батьку її дитини приїхати в Україну для зустрічі із донькою, проведення певного часу з нею. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності перешкод у спілкуванні з дитиною у формі особистої зустрічі. Крім того, від третьої особи надійшли документи, якими встановлено порядок спілкування позивача з дитиною, воно ніким не оскаржено та має виконуватися і без рішення суду, адже суд не має дублювати рішення будь-яких органів, в тому числі органів опіки ( служби у справах дітей). Таким чином, порядок спілкування батька з дитиною не може бути предметом даного спору. Після виїзду за кордон у 2021 році позивач не здійснював будь-яких дій, спрямованих на реальну участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, що свідчить про нехтування ОСОБА_1 , як батьком своїми правами та обов`язками. Щодо позовної вимоги про надання можливості спілкування із дитиною всіма засобами телефонного зв`язку ( аудіо та відео дзвінки) та інтернет зв`язку - не менше 1 години на тиждень, враховуючи бажання дитини, її режим дня та стан здоров`я зазначив, що ця вимога також є безпідставною через відсутність заборони відповідача спілкуватися донці із батьком, а відтак відсутність предмету спору. Беручи до уваги те, що позивач тривалий час не спілкувався з дитиною та не приймав участі у її вихованні, очевидним вбачається втрата емоційного контакту між ними. Психіка дитини звикла до постійної відсутності батька в її житті, тому вплинути на бажання малолітньої дитини спілкуватися з батьком шляхом листування, телефонних розмов, якимось чином зобов`язати її спілкуватися із батьком відповідач не має змоги та не зобов`язана цього робити для збереження належного психічного стану доньки, адже такі дії відповідача будуть мати характер примушування, що є неприпустимим. Позивачем не надано доказів та підтвердження створення відповідачем для нього перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Надані позивачем скріншоти листування, які зроблені ним за останні декілька днів, об`єктивно не можуть підтвердити перешкоджання у спілкуванні позивач з дитиною. Позивачем не доведено наявність блокування, внесення у чорний список телефонного номера позивача у смартфоні доньки, адже його повідомлення їй доставляються. Через психологічний тиск позивача на дитину, відповідач була вимушена звернутися до лікаря МЦ ТОВ «ЄВМАКС», згідно з консультативним висновком лікаря від 17.08.2023 ОСОБА_3 рекомендовано спілкування з біологічним батьком зі згоди дитини, перший час у присутності матері. ВК КАС у справі №640/11833/19 від 08.07.2021 дійшов висновку, що «небажання дитини спілкуватися з батьком, може бути поважною причиною невиконання матір`ю рішення суду про усунення перешкод в участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною». Крім цього, відповідач зауважила, що у позивача наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання донки станом на 28.07.2023 у розмірі 27272,25 грн. На підставі викладеного відповідач вважає, що позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

21.09.2023 від представника відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що посилання відповідача на наявний у справі Висновок органу опіки та піклування ВК Ірпінської міської ради Київської області від 25.06.2023, яким встановлено порядок спілкування батька з донькою був отриманий не шляхом вирішення сторонами спору в позасудовому порядку, а був виготовлений саме на виконання приписів ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України. Цей Висновок не є Рішенням Органу опіки та піклування в розумінні ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Сімейного кодексу України, як попередньої позасудової ланки розв`язання спору між батьками щодо дитини, на відміну від Рішення Органу опіки та піклуванню - ані не підлягає оскарженню до суду, ані обов`язковому виконанню сторонами ( про що безпідставно наголошує відповідач в своєму відзиві на позовну заяву).30.11.2022 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №523/11247/19, провадження №61-5950св22 досліджував питання щодо юридичних наслідків висновку органу опіки та піклування. При цьому Верховний суд зазначив, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру. Таким чином, твердження відповідача про те, що начебто відсутній предмет спору з огляду на наявність у справі Висновку органу опіки та піклування ВК Ірпінської міської ради Київської області від 25.06.2023 «Про визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » - є помилковим та цілком безпідставним. Щодо заперечень відповідача на відсутність перешкод у спілкуванні зазначив, що після укладання сторонами у 2013 році шлюбу, подружжя тривалий час , приблизно на протязі 6 років, проживало разом з малолітньою дитиною в Іспанії. А на прикінці 2020 року саме відповідач, забравши доньку, самостійно пішла від позивача та повернулася разом з дитиною в Україну. Тобто, не позивач виїхав за кордон в 2021 році, а саме відповідач зруйнувала сім`ю та повернулася до України, позбавивши тим самим дитину можливості спілкування з батьком. В свою чергу позивач з об`єктивних причин ( через існування робочого контракту, а також через знаходження його особистих документів в процесі переоформлення) не мав можливості одразу виїхати з Іспанії до України, потім розпочалися карантині обмеження та війна. Разом з тим, навіть перебуваючи на відстані, позивач намагався домовитись с відповідачем щодо можливості підтримання відносин та спілкування з донькою, на що мати дитини спочатку обіцяла, що надасть дозвіл на спілкування з дитиною, але своєї обіцянки не виконала і жодної реальної можливості для належного спілкування позивача з донькою не надала. Після повернення в Україну, відповідач неодноразово змінювала своє місце проживання жодного разу не повідомивши позивача про ці переїзди. Вказаний факт сам по собі має розцінюватись як створення перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Крім того, звертає увагу суду на те, що твердження відповідача про те, що начебто позивач може вільно спілкуватись з донькою по телефону не відповідає дійсності, оскільки його номер в телефоні дитини заблокований, а в переписці з відповідачем з цього приводу, остання радить йому «чекати рішення суду». На підтвердження вказаного факту позивачем долучив скріншот з екрану телефону,з якого вбачається, що його номер на телефоні доньки заблокований і всі адресовані їй повідомлення лишаються непрочитаними. Це підтверджується відповідними помітками поруч з відправленими позивачем повідомленнями, а також написом біля аватарки доньки, що начебто абоненту був у мережі давно. При цьому телефон доньки є робочим, оскільки коли позивач намагався заходити з іншого номеру, то аватарка доньки інакша, та відсутнє повідомлення про давність перебування доньки в мережі. Зазначені ознаки свідчать про те, що номер телефону позивача є заблокованим в телефоні дитини. Вищенаведені обставини переконливо свідчать про існування у позивача суттєвих реальних перешкод в спілкуванні з донькою. Щодо долучення відповідачем довідки МЦ ТОВ «ЄВМАКС» від 17.08.2023 зазначив, що цей висновок виданий відповідачу лише 17.08.2023, під час перебування спору на розгляді в суді, в той же час, позивач не бачив доньку та позбавлений можливості спілкування з нею вже більше двох с половино років. Вважає, що вказаний документ, отриманий відповідачем виключно з метою намагання вплинути на результат судового рішення у цій справі та свідчить про негативний вплив на психіку дитини саме зі сторони відповідача, яка безпосередньо знаходиться поряд з дитиною тривалий час і має суттєвий вплив на світогляд останньої. Щодо заборгованості зі сплати аліментів зазначив, що ніколи не відмовлявся та не ухилявся від утримання дитини. Навпаки, позивач неодноразово пропонував відповідачу в добровільному порядку сплачувати необхідні витрати на дитину. А замість цього, не бажаючи вирішувати питання мирним шляхом, відповідач звернулася до суду з вимогою про стягнення з позивача аліментів в примусовому порядку. Зазначає, що судовий наказ про стягнення з позивача аліментів був виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя 08.09.2022, тобто під час перебування позивача за межами України, жодний процесуальних документів не отримував та не був обізнаний з цього приводу. Позивач на власний розсуд регулярно переказував грошові кошти на адресу відповідача. Дізнавшись зараз про точну суму заборгованості, позивач має намір найближчим часом її погасити. На підставі викладеного, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 17.10.2023 підготовче провадження по цивільній праві - закрито та призначено справу до судового розгляду на 24.11.2023.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просила задовольнити позовні вимоги з підстав указаних в позові.

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити , оскільки вважає позовні вимоги безпідставними, а також зазначив, що дитина сама не хоче спілкуватись з батьком.

Представник третьої особи, орган опіки та піклування, в судове засідання не з*явився, надав суду висновок про визначення способів участі батька у вихованні.

Вислухавши сторони, дослідивши , докази по справі суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07/06/2013 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , виданим Ленінським районним у місті Запоріжжі ВДРАЦС Головного ТУЮ у Запорізькій області.(а.с.14)

Згідно свідоцтва про народження № НОМЕР_2 виданим Заводським районним у місті Запоріжжі ВДРАЦС Південно Східного міжрегіонального управління МЮ ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками дитини зазначені сторони у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (а.с.10).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2020 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с.11-12)

Рішенням Бучанської міскої ради №222 від 14.06.2022 визначено місце проживання дитини ОСОБА_2 з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.15).

Згідно судового наказу виданого Ленінським районним судом м.Запоріжжя від 18.07.2022 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2022 року до досягнення дитиною повноліття, та на утримання на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 (а.с.16)

Сторони не дійшли згоди щодо визначення способів участі у вихованні, спілкуванні батька з малолітньою донькою, яка проживає окремо від нього.

Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 визначений наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_3 : 1. протягом зимових та літніх канікул не менше половини терміну встановлених канікул за попередньою домовленістю з матір*ю ОСОБА_2 , за місцем проживання дитини. 2. всіма засобами телефонного зв*язку не менше 1-ї години на тиждень, враховуючи бажання дитини, її режим дня та стан здоров*я.(а.с.141-142)

Згідно з розрахунками Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі від 28.07.2023 року заборгованості зі сплати аліментів за ОСОБА_1 за ВП НОМЕР_5 на липень 2023 мається заборгованість 27272,25 грн. 9А., згідно довідки про отримання аліментів ОСОБА_1 за період липень2022-липень 2023 оплатив на утримання доньки ОСОБА_3 20000 грн. (а.с.183-184, 201-205)

Згідно договору оренди житла, на час розгляду справи, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , (а.с.109)

Відповідно до консультативного заключення лікаря від 17.08.2023 рекомендовано спілкування з батьком дитини, за згодою дитини , перший час у присутності матері. (а.с.182)

Крім того, матеріали справи містять докази щодо факту намагання позивача налагодити зв*язок з донькою ОСОБА_3 по месенджеру Телеграм (а.с.199-200), а також переписку з відповідачкою , щодо намагання врегулювати питання участі у вихованні дитини (а.с.105-108) .

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1ст.4 ЦК України).

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч.2 ст.2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання врегульовано Сімейним кодексом України.

Згідно із ч. 6 ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч.7ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства"визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Відповідно до ч. ч. 4, 5ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною 6 статті 19 СК України встановлено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене.

Згідно положень ст. 15 ЗУ "Про охорону дитинства"дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини

У відповідності дост. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України встановлено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

За змістом ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної 20.11.1959 р. Генеральною Асамблеєю ООН, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Зважаючи на вказані вимоги закону питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо потребує скрупульозного, детального з`ясування, вивчення та поспішність, непослідовність та неповнота з`ясування істотних обставин у вирішенні вказаного питання слід вважати суперечить вказаним вимогам закону.

Питання участі у спілкуванні та вихованні дитини одного із батьків, який проживає окремо може бути вирішено кількома позасудовими способами, спроби вирішення вказаного питання, за якими слід вважати попередніми та дуже важливими етапами вирішення вказаного питання, сам спосіб вирішення якого, зважаючи на специфічність стосунків між батьками, що проживають окремо та дитиною, що проживає із одним із них, має істотне, якщо не вирішальне значення у вирішенні даного питання.

Нестриманість, поспішність у вирішенні цього питання, штучне провокування спору та відстоювання виключно особистих інтересів одним із батьків у вирішенні даного питання має виключено негативні наслідки у взаємостосунках між згаданим колом осіб та навіть у випадку задоволення позову одного із них може призвести до непоправних наслідків для стосунків батьків і дитини, фактичної неможливості спілкування одного з них з дитиною, зокрема, до провокування дитини до неналежної поведінки щодо іншого із батьків, унеможливлення тим з батьків з ким проживає дитина виконання рішення суду у такій категорії спорів, що фактично у примусовому порядку в повній мірі виконане бути не може. Вказане, в свою чергу, негативно позначається на вихованні дитини, яка не має повноцінного спілкування з обома батьками, або ще гірше при провокуванні дитини до негативної поведінки до того з батьків, який проживає окремо у неї може сформуватися негативне, викривлене ставлення до іншого з батьків, як особи; негативне ставлення до інших членів родини іншого з батьків, тощо, що відповідно не може не впливати негативно на розвиток та формування дитини як особистості.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька із дитиною, а також беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, вік дитини, беручи до уваги те, що обоє батьків мають рівні права щодо спілкування з дитиною та участі у її вихованні незалежно від того, з ким проживає дитина, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову щодо встановлення в судовому порядку способу участі батька у вихованні та спілкуванні із дитиною.

Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог про встановлення способів участі у вихованні дитини - повідомляти ОСОБА_1 про обрання та зміну місця навчання та місця проживання доньки, шляхом направлення листів з відповідною інформацією електронною поштою на email останнього: ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

узгоджувати зі ОСОБА_1 питання перетину кордону ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в наступному порядку:

- на період дії воєнного стану в Україні - шляхом направлення на email ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 листів з інформацією про країну, строк та мету виїзду дитини та отримання електронною поштою відповіді останнього;

- по закінченню дії воєнного стану в Україні - шляхом надання батьком дитини відповідного дозволу на перетин кордону, посвідченого нотаріально, суд виходить з наступного.

Під способами участі у вихованні дитини законодавець розуміє такі дії одного з батьків, які направлені на виховання та розвиток дитини, її оздоровлення, лікування, навчання, фізичний розвиток, це може реалізовуватись у вигляді періодичних чи систематичних побаченнях, можливості спільного відпочинку, відвідування дитиною місця одного з батьків проживання тощо. Суд вважає , позовні вимоги про узгодження переміщення дитини та обрання місця навчання та проживання не стосуються напряму участі у вихованні дитини, а тому в цій частині суд задовольняє позовні вимоги частково, та з метою недопущення одноособового вирішення питань щодо місця фактичного проживання та навчання дитини, вважає за необхідне забов*язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 в отриманні інформації щодо зміни місця навчання та місця проживання доньки ОСОБА_3 .

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 141, 259, 263- 265 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Черкашина Івана Івановича до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у її вихованні та спілкуванні - задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість перебування разом із дитиною протягом зимових канікул не менше половини терміну встановлених канікул, за попередньою домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 за місцем проживання.

Зобов`язати ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 можливість спілкування з дитиною всіма засобами телефонного зв`язку (аудіо та відео дзвінки) та інтернет зв`язку не менше 1 години на тиждень, враховуючи бажання дитини, її режим дня та стан здоров`я.

Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 в отриманні інформації щодо зміни місця навчання та місця проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 496 грн. 20 коп.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 01.12.2023 року

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В.Марченко