ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9015/23 Справа № 243/876/23 Суддя у 1-й інстанції - Сидоренко І.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 243/876/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивачка - законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Тарасенко Віра Юріївна, та Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2023 року, яке ухвалено суддею Сидоренко І.О. та повне судове рішення складено 06 вересня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - АТ «Українська залізниця»), в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 09 липня 2015 року, приблизно о 02 годині 45 хвилин, на перегоні «ст. Гаврилівка-Язикове» на 981 км пк-2 пасажирським поїздом № 92 сполученням «Одеса-Костянтинівка» стався наїзд електровозом № ЧС-7 №314 під керуванням ОСОБА_3 на трьох осіб, однією з яких була рідна сестра позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок вказаної транспортної події ОСОБА_4 загинула на місці. Електропоїзд № ЧС-7 №314, який належить АТ «Українська залізниця» є джерелом підвищеної небезпеки, та, згідно з інформацією наданою на адвокатський запит АТ «Українська залізниця» від 07 грудня 2022 року, перебуває на балансі структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідач, в порушення вимог чинного законодавства, не забезпечив всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів, тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_4 на залізничному перегоні внаслідок збиття рухомим складом залізничного транспорту, що рухався.

У зв`язку зі смертю рідної сестри, внаслідок наїзду на неї рухомого складу, позивач зазнав сильних душевних та моральних страждань, які полягали в порушенні нормальної життєдіяльності, оскільки він перебував у близьких стосунках із сестрою, дуже її любив, а тому відчував та відчуває сильний душевний біль від втрати близької йому людини. Також у нього було порушено нормальний сон, часто сняться жахи та він перебуває у стані постійного стресу. У сім`ї позивача сестра була єдиною дівчинкою. Коли остання загинула, позивачу було лише 3 роки і він це дуже емоційно сприйняв, постійно плакав. З сестрою вони перебували у близьких стосунках, він був молодшим братом загиблої і постійної бавився з нею та іноді дівчинка допомогала матері у вихованні брата - позивача у даній справі.

Втрата близької людини є для позивача незворотною втратою, що спричиняла та спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі сильні душевні страждання, тому йому завдано суттєвої моральної шкоди.

Законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вважає, що завдану позивачу моральну шкоду внаслідок заподіяння смерті його сестрі ОСОБА_4 через наїзд рухомого залізничного складу, слід оцінити в розмірі 992400,00 гривень, яку просила стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь законного представника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду в розмірі 200000 гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 2000 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Тарасенко Віра Юріївна, просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні моральної шкоди на суму 742 400,00 грн та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в своєму рішенні недостатньо обґрунтував значне зменшення розміру моральної шкоди, спричиненої позивачу, хоча в тексті рішення наявні посилання і на порушення правил дорожнього руху, допущені сестрою позивача, і на порушення, допущені відповідачем, однак співвідношенню цих порушень не надана належна оцінка. Звертає увагу апеляційного суду, що дана справа має суттєве значення для позивача, стосується втрати найближчої йому людини і моральна шкода за таку втрату залишиться з позивачем на все життя. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди необґрунтовано заниженим.

При цьому, посилається на відповідну практику Верховного Суду та Дніпровського апеляційного суду.

Також зазначає, що судом першої інстанції не були застосовані положення ст. 164.2.14 Податкового кодексу України, оскільки сума моральної шкоди, завданої смертю родича, підлягає виплаті позивачу без стягнення податків та обов`язкових платежів.

У відзиві на апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Тарасенко Віра Юріївна, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «Українська залізниця», посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача АТ «Українська залізниця» - задовольнити.

В апеляційній скарзі відповідач АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди на суму 200 000,00 грн та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано обставини загибелі сестри позивача, які виключають вину відповідача та підтверджують факт смертельного травмування ОСОБА_4 через власну грубу необережність та порушення нею вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. До того ж, та обставина, що неповнолітня особа перебувала на відстані близько 30 км від місця проживання, свідчить про відсутність контролю батьків за дитиною.

Суд першої інстанції не обґрунтував розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу. Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди визначено без урахування принципів розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Позов до суду було подано більш ніж через 7,5 років, що, на думку відповідача, свідчить про те, що першочерговою причиною подання позову є не відшкодування моральної шкоди родині загиблої, а реалізація бізнес-плану адвоката Тарасенко В.Ю. по стягненню коштів із АТ «Українська залізниця», оскільки адвокатом Тарасенко В.Ю. протягом воєнного стану подано до суду не менше 22 позовів про стягнення з АТ «Українська залізниця» моральної шкоди. На думку відповідача та з урахуванням всіх обставин справи, сума відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 30 000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця», до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Тарасенко Віра Юріївна, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а апеляційну скаргу сторони позивача - задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката Тарасенко В.Ю., яка діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу сторони позивача та просила її задовольнити, залишивши без задоволення апеляційну скаргу відповідача, як необгрунтовану, представника відповідача АТ «Українська залізниця» - адвоката Чаруковського Р.В., який підтримав апеляційну скаргу сторони відповідача та просив її задовольнити, залишивши без задоволення апеляційну скаргу позивача, як необгрунтовану, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзивів на них, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник Тарасенко Віра Юріївна , підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга відповідача АТ «Українська залізниця» підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що, згідно Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06 червня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану по м. Краматорську Донецької області та Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 16 травня 2012 року виконкомом Прелеснянської сільської ради Слов`янського району Донецької області, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідними братом і сестрою.

Згідно з Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 13 липня 2015 року виконкомом Прелеснянської сільської ради Слов`янського району Донецької області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з довідкою Черкаської селищної ради Краматорського району Донецької області від 22 грудня 2022 № 15-20/5/311, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , була дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 07.10.2008 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 та мала склад сім`ї: батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , брат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , брат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Згідно висновку експерта № 20 Брт/15 від 24.11.2015 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , стали чисельні травми несумісні з життям, які утворилися внаслідок зіткнення з потягом або залізничним транспортним засобом пересування. В крові трупу загиблої ОСОБА_4 спирти не виявлені.

Постановою слідчого СВ Барвінківського відділення поліції (м. Барвінкове) Ізюмського відділу поліції (м. Ізюм) ГУ НП в Харківській області старшого сержанта поліції Вічканова О.О. від 25 грудня 2015 року кримінальне провадження, відомості за яким 09 липня 2015 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000303, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

Зі змісту вказаної постанови слідує, що 09.07.2015 приблизно о 02-45 годині на перегоні «ст. Гаврилівка-Язикове» ДП «Донецька залізниця» на 981 км пк-2 пасажирським поїздом № 92 сполученням «Одеса-Костянтинівка» електровозом № ЧС-7 №314 під керуванням ОСОБА_3 смертельно травмовано трьох осіб, однією з яких була донька позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В ході перевірки даного повідомлення 10.07.2015 було проведено нараду при начальнику Дніпропетровського локомотивного депо за участю в.о. ТЧЗЕ ОСОБА_7 , ТЧЗР ОСОБА_8 , ТЧГТ ОСОБА_9 , ТЧБР ОСОБА_10 , ТЧЮ ОСОБА_11 , ТЧМІ ОСОБА_12 , техніка ОСОБА_13 , машиніста електровозу ОСОБА_3 та помічника машиніста електровозу ОСОБА_14 встановлено, що електровоз на перегоні «ст. Гаврилівка-Язикове» на 981 км рухався з дозволеною швидкістю 110 км/г, при екстреному гальмуванні гальмівний шлях склав 1000 м, розрахунковий гальмівний шлях 1003 м. Електровоз слідував в умовах обмеженої видомості при русі в кривій ділянці з використанням прожектора у темний час доби.

Отже в діях машиніста електровоза ОСОБА_3 та помічника машиніста електровозу ОСОБА_14 відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України.

Згідно листа Акціонерного товариства «Українська залізниця» № Ц-4-88/2836-22 від 07 грудня 2022 року, електровоз № ЧС-7 № 314, який слідував у добу 09 липня 2015 року з поїздом № 92 перебуває на балансі структурного підрозділу «Дніпровське локомотивне депо» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до довідки Дніпропетровського локомотивного депо про розшифровку швидкістномірної стрічки ЧС-7 №314 поїзд № 92, машиніст ОСОБА_3 за 09 липня 2015 року, було встановлено, що слідував поїздом № 92 сполученням «Одеса-Костянтинівка» о 02 годині 44 хвилин, та на 981 км пк 1 перегон «ст. Гаврилівка-Язикове» при швидкості 110 км/г та ввімкненому зеленому світлі локомотивного світлофора машиніст застосував екстрене гальмування (з наїздом). Встановлена швидкість по перегону «ст. Гаврилівка-Язикове» 120 км/г (982 км пк9 - 971 км пк6), 115 км/г (982 км пк9 - 979 км пк7, 975 км пк2, 973 км пк7), 110 км/г (979 км пк4-6). Гальмівний шлях склав S факт = 1000 м, S расч = 1003 м. Поїзд простояв 28 хвилин, та відправився о 03 годині 12 хвилин.

За актами комісійного огляду електровоза ЧС-7 №314 від 10 липня 2015 Дніпропетровського локомотивного депо, комісією, оглянуто електровоз ЧС-7 №314, та в ході огляду технічного стану секції № 1 електровоза ЧС-7 №314 пошкоджень не виявлено. Також, комісією проведено перевірку технічного стану приладів безпеки руху та гальмівного обладнання електровоза ЧС-7 №314, під час якої виявлено, що прилади безпеки руху і радіозв`язку, дія звукових сигналів та система піскоподачі знаходилися у справному стані і задовольняли вимогам Інструкцій ЦТ-0073, ЦТ-ЦШ-0072 та Правилам ремонту ЦТ-0039. Автогальмове обладнання знаходиться у справному стані і задовольняє вимогам Інструкцій № ЦТ-0058, № ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015, Правилам ремонту ЦТ-0039 та Правилам технічної експлуатації залізниць України. Локомотив обладнаний чавунними гальмівними колодками.

Товщина гальмівних колодок відповідає вимогам п. 3.2.5 Інструкції № ЦТ-ЦВ-ЦЛ-0015 та п. 3.3.11 Правилам ремонту ЦТ-0039 (не менше 15 мм). Комісією також виконано перевірку технічно-гальмівного обладнання електровоза ЧС-7 № 314, під час якої зауважень в роботі не виявлено.

Згідно з рапортами локомотивної бригади пасажирського поїзду №92 «Одеса - Костянтинівка», електровоза ЧС-7 №314, машиніста ОСОБА_3 та помічника машиніста ОСОБА_14 від 09 липня 2015 року, при виході з кривої дільниці на 981 км перегону Гаврилівка - Язикове в умовах обмеженої видимості помічником машиніста ОСОБА_14 подавалися попереджувальні сигнали великої гучності. В цей же час він помітив у міжрельсовому просторі жінку, яка стояла на колінах та подав сигнал значної гучності, а машиніст ОСОБА_3 застосував екстрене гальмування з застосуванням піску, але запобігти наїзду не вдалося через малу відстань. Після повної зупинки поїзда помічник машиніста оглянув місце події та виявив три тіла без ознак життя. Про транспортну подію повідомлено чергового ст. Язикове, яка викликала швидку та повідомила поліцію.

За протоколом наради при начальнику Слов`янської дистанції колії від 13 липня 2015 року, проведеної за фактом групового травмування з летальним наслідком сторонніх осіб, серед яких була ОСОБА_4 , керівництвом підприємства з метою попередження випадків невиробничого травмування, прийнято рішення, що всім начальникам ділянок провести роз`яснювальну роботу серед населення до 29 липня 2015 року, доповідні про проведення роз`яснювальних робіт надати в службу охорони праці дистанції колії в строк до 01 серпня 2015 року. Крім того, всім начальникам ділянок забезпечити виконання плану організаційно-технічних заходів з попередження нещасних випадків з людьми, які не пов`язані з роботою на залізничному транспорті.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди внаслідок непоправної втрати близької людини (сестри, яка загинула внаслідок наїзду електротранспорту), що підлягає відшкодуванню відповідачем. Та обставина, що шкода спричинена не з вини відповідача, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Обставин непереборної сили або умислу потерпілого судом під час судового розгляду не встановлено. З урахуванням обставин справи, суд зменшив розмір відшкодування моральної шкоди та вважав розумним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 гривень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як на підставу позовних вимог законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилалася на те, що 09 липня 2015 року стався наїзд електропоїздом на його сестру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок указаної транспортної події ОСОБА_4 загинула на місці. Електропоїзд, який належить АТ «Укрзалізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. У зв`язку зі смертю сестри, внаслідок наїзду на неї рухомого складу, позивач ОСОБА_1 зазнав сильних душевних та моральних страждань. Страждання полягали у порушені його нормальної життєдіяльності, а тому відчував та відчуває сильний душевний біль від втрати близької йому людини. Він перебуває у стані постійного стресу. Відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів, сигналізацій, охорони тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_4 внаслідок наїзду на неї залізничного транспорту. Просив стягнути з відповідача на свою користь 992 400 гривень моральної шкоди.

Згідно вимог ст. 3 Конституції України вбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із загибеллю близької людини.

У п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Частинами 1 та 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Положеннями ч.3 ст.23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно із ч.2 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч.1, 2, 5 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз положень ст.ст.1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Статтями 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача. Так, ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, закон містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Враховуючи, що обставин непереборної сили або умислу потерпілої не встановлено, смерть ОСОБА_4 наступила внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивач є братом загиблої та проживав з нею на час загибелі, тому моральна шкода заподіяна позивачу смертю його сестри підлягає відшкодуванню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч.3 ст.23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч. 2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При визначенні розміру моральної шкоди судова колегія враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок смерті його сестри, характер та тривалість його немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть його сестри, порушенням укладу його життя та соціальних зав`язків.

Також, колегія суддів приймає до уваги той факт, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок її грубої необережності, оскільки вона знаходилась у темний період часу у безпосередній близькості із залізничною колією.

При цьому, обставин непереборної силі або умислу потерпілої судом першої інстанції та апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, врахувавши фактичні обставини справи, поведінку потерпілої, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Суд першої інстанції у цій справі встановив, що смерть неповнолітньої ОСОБА_4 настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, позивач є братом загиблої, тому моральна шкода, завдана позивачу смертю її сестри, підлягає відшкодуванню.

При цьому, суд першої інстанції вірно визначив розмір відшкодування моральної шкоди з урахуванням фактичних обставин справи та вимог закону, а тому колегією судідв не приймаються, як доводи апеляційної скарги законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник Тарасенко Віра Юріївна , так і доводи апеляційної скарги відповідача АТ «Українська залізниця», щодо незгоди з висновками суду першої інстанції в частині визначеног розміру відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник Тарасенко Віра Юріївна , про те, що судом першої інстанції не були застосовані положення ст. 164.2.14 Податкового кодексу України, оскільки сума моральної шкоди, завданої смертю родича, підлягає виплаті позивачу без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Відповідно до Закону України № 466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю.

Аналогічний правовий висновок викладено й у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21.

Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, тому сума морального відшкодування має бути визначена без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає доповненню із зазначенням в рішенні що сума морального відшкодування стягнута без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, при цьому апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні шляхом доповнення рішення посиланням на те, що сума морального відшкодування стягнута без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, тоді як апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки, як апеляційна скарга позивача, так і апеляційна скарга відповідача, по суті позовних вимог залишені без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник адвокат Тарасенко Віра Юріївна, - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 вересня 2023 року змінити, доповнивши посиланням на те, що сума морального відшкодування стягнута без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 05 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: