Справа № 522/3471/23-Е
Провадження №2/523/3286/23

УХВАЛА

22.11.2023 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження з розгляду цивільної справи № 522/3471/23 за позовом представника позивача Палайчук Кароліни Костянтинівни в інтересах в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про звільнення майна з під арешту,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Палайчук К.К. в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про звільнення майна з під арешту.

Суд констатує, що від представника відповідача ОСОБА_3 надійшло клопотання про закриття провадження у даній справі. Так, обґрунтовуючи вимоги даного клопотання представник відповідача вказує на те, що у даній справі позивач звернувся з вимогами про скасування арешту, накладеного на його майно під час досудового розслідування кримінальної справи за правилами КПК України 1960 року, за результатом розгляду якої було постановлено обвинувальний вирок стосовно позивача, а відтак підлягає розгляду в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законодавством України. При постановленні вироку ОСОБА_2 судом не вирішувалось питання щодо накладеного постановою слідчого Суворовського РВ ОМУ УМВС України арешту на майно засудженого в межах кримінальної справи. З огляду на вказане вище у сукупності, представник відповідача зазначає про те, що питання про скасування арешту, за встановлених обставин цієї справи, який був накладений за правилами кримінального судочинства 1960 року, підлягає розгляду у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, оскільки арешт було накладено на майно позивача (обвинуваченого) під час досудового слідства у кримінальній справі, за результатами розгляду якої було ухвалено вирок.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, у якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити та провести розгляд даної справи за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача ГУНП в Одеській області в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, причини неявки суду невідомі. А тому, суд проводить розгляд даної справи за відсутності представника відповідача.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить нерухомого майна, а саме житлова квартира загальною площею 76,7 кв. м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про право власності, виданого на підставі Договору про інвестування від 18.03.2005 року, № БАЛ 2 56; з додатковою угодою від 08.10.2007 року; акту прийому - передачі.

У 2011 році слідчим відділом Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області відносно ОСОБА_2 було відкрито кримінальну справу за ч. 1, 3 ст. 191 КК України, в рамках досудового дослідування якої постановою від 06.06.2011 року старшого слідчого слідчого відділу Суворовського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області О.А. Лободи на квартиру, належну ОСОБА_2 , було накладено арешт, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження, об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 331848322 від 10.05.2023 року.

19.04.2012 року вироком Суворовським районним судом м. Одеси ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 191 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, з позбавленням права займати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на три роки.

07.08.2012 року ухвалою апеляційного суду Одеської області позивачеві було змінено вирок, звільнивши його від відбування основного покарання з випробуванням два роки.

На даний час ОСОБА_2 відбув покарання призначене судом. В матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI "Перехідні положення" КПК України 2012 року, арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на наведене, на правовідносини, пов`язані з вирішенням питання про скасування арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року.

Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року арешт майна міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладений на майно арешт може бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, або у разі закриття кримінальної справи відповідно до ст. 214 КПК України 1960 року. Після надходження кримінальної справи до суду питання щодо скасування арешту може бути вирішено судом в порядку, передбаченому статтями 248, 282 КПК України 1960 року, або при постановленні вироку, відповідно до ст. 324 КПК України 1960 року.

Згідно з п. 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Однак, встановлено, що ані Суворовським районним судом м. Одеси, ані апеляційним судом Одеської області, питання щодо арешту майна ОСОБА_2 вирішено не було, у зв`язку з чим станом на сьогоднішній день майно позивача перебуває під накладеним арештом, внаслідок чого позивач позбавлений в повній мірі володіти вказаною вище квартирою.

У правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року N 6-26цс13 закріплено правовий орієнтир, відповідно до якого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні у кримінальній справі, розглядаються заяви на правильність арешту майна. Зазначене також роз`яснено Верховним Судом України у пункті четвертому постанови Пленуму від 27 серпня 1976 року "Про судову практику в справах про виключення майна з опису".

Таким чином, судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідну правову позицію сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року N 2-3392/11, яку суд в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

З огляду на викладене вище, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження, що узгоджується з позицією, зазначеною у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року по справі №372/2904/17-ц.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 255, 256 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження з розгляду цивільної справи № 522/3471/23 за позовом представника позивача Палайчук Кароліни Костянтинівни в інтересах в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про звільнення майна з під арешту відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер