Справа № 210/1996/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Малаховської І.Б.,

за участю секретаря Нестеренко К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, цивільну справу № 210/1996/16-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до Житлово-Будівельного Кооперативу «Восток-24», виконавчого комітету Криворізької міської ради , державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань в особі начальника управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради Тамари Заклецької, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на боці позивача: ОСОБА_4 , про визнання фальшованими та недійсними збори рішення збрів членів ЖБК «Восток-24» від 27.03.2011 року про прийняття статуту ЖЮК «Восток-24» в редакції позову від 27.04.2021 року, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення) виклику сторін, -

Установив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеною позовною заявою, яку неодноразово уточнювала, останній раз 27 квітня 2021 року.

Згідно останньої редакції позовної заяви ОСОБА_5 просила встановити факт фальшування і недійсність рішення зборів «членів» ЖБК «Восток -24» від 27.03.20211 року про прийняття Статуту ЖБК «Восток-24» у новій редакції; зобов`язати відповідача 2 та 3 взяти до уваги визнаний судом факт фальшування і недійсності рішення зборів членів ЖБК «Восток 24» від 27.03.2011 року про прийняття статуту ЖБК «Восток -24» у новій редакції для добровільного скасування державної реєстрації нової редакції статуту ЖБК «Восток -24», яка прийнята рішенням загальних зборів та оформлена протоколом загальних зборів від 27.03.2011 року з істотним порушенням порядку скликання та проведення загальних зборів особами які не є членами; стягнути з відповідачів моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. за завдану їй моральну шкоду та матеріальну шкоду у сумі 10 800,00 грн. за витрати на правову допомогу та витрати пов`язані з явкою до суду.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що після часткового виконання вимог ухвали суду було з`ясовано, що список «членів» ЖБК «Восток-24» нічим не підтверджений, після вимог їх підтвердити, відповідачі категорично відмовилися це зробити не тільки з вимогами ст. 10.11 ЗУ «Про кооперацію», а і взагалі нічим. Так саме відповідачі категорично відмовилися підтверджувати список власників квартир у ЖБК «Восток-24». Крім того у судовому процесі з`ясувалося, що ніхто ніколи не писав заяву про вступ до ЖБК «Восток-24». Нікого ніколи загальні збори не приймали до лав ЖБК «Восток -24» і ніхто не має посвідчення члена ЖБК «Восток -24», як це передбачено ст. 10 Закону України «Про кооперацію».

Тобто ЖБК «Восток -24» не має засновників, що видно з Єдиного реєстру юридичних осіб , не має жодного члена ЖБК і навіть фізично не може мати у майбутньому, так, як не існує засновників ЖБК. ЖБК «Восток -24» це мертва юридична особа з ознаками фейковості від імені якої особи, які не мають до неї жодного відношення, фальшують документи. Таким чином ЖБК «Восток -24» не може бути відповідачем , але формально може бути третьою особою, від якої представників не може бути. Таким чином, всі документи, протоколи, договори та інше, які створені особами, що не мають відношення до ЖБК «Восток-24», але підписані від імені ЖБК «Восток»- є нікчемними, правочини недійсними і підлягають скасуванню. Дії вищевказаних осіб мають склад злочинів.

З відзиву представника відповідача ЖБК «Восток -24» Штаюра П.С. на позовну заяву вбачається, що відповідач просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказує, що з матеріалів справи не вбачається в чому полягає порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 . Крім того, встановлення факту фальшування і недійсності зборів членів ЖБК «Восток» про прийняття статуту ЖБК «Восток-24у новій редакції, яке оформлено протоколом від 27.03.2011 року та скасувати » - не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту цивільного права. Встановлення зазначених фактів не відноситься до компетенції суду в порядку цивільного судочинства. Жодних дій, спрямованих на підробку спірного протоколу відповідачем ОСОБА_2 не вчинялося. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач звернулась з даним позовом до ОСОБА_2 , однак належним відповідачем у даному спорі є ЖБК «Восток-24» , так як відповідачем у справах про визнання недійсним рішення загальних зборів є юридична особа, а не фізична. Отже, ОСОБА_2 не є суб`єктом спірних правовідносин.

ЖБК «Восток-24» був затверджений рішенням виконкому Криворізької міської ради № 225 від 23.07.1971 року. З моменту створення кооперативу пройшло вже маже 50 років та майже 47 років з моменту введення будинку в експлантацію . більшість засновників кооперативу вже не має в живих. Замість вибулих членів кооперативу інші люди стали членами кооперативу. В своїй діяльності ЖБК «Восток-24» керується ЗУ «Про кооперацію». Відповідно до вимог закон кооператив зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб осіб підприємців, має Статут. Крім того ЖБК «Восток-24» має реєстраційне посвідчення про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , має банківський розрахунковий рахунок, печатку для завірення документі.

Перед проведення загальних зборів 27.03.2011 року на під`їздах житлового будинку АДРЕСА_1 були розміщені оголошення.

Також, спірний протокол від 27.03.2011 року проходив державну реєстрацію відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», при проведенні якої . державним реєстратором перевірялися надані відповідачем документи та в усному порядку роз`яснено, що відповідно до вимог законодавства списки присутніх на загальних зборах повинні мати дані паспорта громадянина України кожної з присутніх фізичних осіб. Тому списки присутніх були приведено у відповідність до вимог державного реєстратора, але ОСОБА_1 не була зазначена в даному списку в зв`язку з її відмовою надати свої паспортні дані та поставити ще раз свій підпис. При цьому список присутніх осіб було надано ОСОБА_2 правоохоронним органам помилково, оскільки це був попередній список , який вівся з метою з`ясування наявності кворуму та присутніх осіб, з якого до того ж вбачається, що ОСОБА_1 була особисто присутня на цих зборах та поставила свій підпис.

Від відповідача виконавчого комітету Криворізької міської ради на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що представник відповідача заперечує проти заволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, просив суд виключити з позовної заяви неналежного відповідача державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань в особі Тамари Заклецької, начальника управління з питань реєстрації виконавчого комітету КМР.

Від інших учасників справи відзив та письмові пояснення на уточнену позовну заяву від 27 квітня 2021 року до суду не надходило.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи, доходить до наступного висновку.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому, відповідно до ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Разом з тим, відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України, за змістом частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

За змістом частин першої та другої статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Питання господарської діяльності кооперативів врегульовано статтею 94 ГК України, яка визначає кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань, які можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Кооперативи здійснюють свою господарську діяльність відповідно до вимог ГК України, інших законодавчих актів.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначаються Законом України «Про кооперацію». За змістом положень статей 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямом діяльності, серед інших, виділяють житлово-будівельні кооперативи. Кооператив створюється його засновниками на добровільних засадах (частина перша статті 7 Закону України «Про кооперацію»).

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про кооперацію» основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Особливості діяльності обслуговуючих кооперативів містяться у статтях 2, 23, 26 Закону України «Про кооперацію». Так, обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку.

Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту.

Особи, які є членами створеного ними обслуговуючого кооперативу, є правомочними брати участь в управлінні обслуговуючим кооперативом, отримувати певну частку активів обслуговуючого кооперативу в разі ліквідації останнього відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами, що випливають з їх участі у кооперативі.

За змістом наведених вище норм корпоративні права характеризуються, зокрема, тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами.

Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Аналогічний за змістом висновок у відповідних правовідносинах викладено, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 509/577/18, від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/7554/18 та від 17.12.2019 у справі № 904/4887/18, 18.12.2019 у справі № 640/1029/18.

Згідно зі статтею 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад.

Можна зробити висновок, що кооперація є одним із різновидів господарської діяльності, здійснюваної у формі кооперативу, правовідносини з питань участі членів кооперативу в управлінні кооперативом та обранні органу управління належать до юрисдикції суду і не є внутрішньою діяльністю кооперативу.

Спір, що виник між сторонами у цій справі, стосується реалізації прав члена кооперативу на управління кооперативом, тобто корпоративних за змістом правовідносин, а відповідно до пункту 4 статті 12 ГПК України (у редакції на час пред`явлення позову) господарським судам підвідомчі справи, що виникають із корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів, у зв`язку з чим він підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 695/2665/16-ц (провадження № 14-105цс20).

Як слідує з відомостей Єдиного державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які вважаються достовірними в силу ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», ЖБК «Восток-24» є обслуговуючим кооперативом, зареєстрованим 23.07.1971 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців внесено запис від 30.05.2005 ( Т.3, ас. 29).

Згідно списку власників квартир в ЖБК «Восток-24» станом на 10.11.2012 та списку членів ЖБК «Восток-24» станом на 10.11.2012, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 та членом ЖБК «Восток-24» (а.с. 239-248 т.1).

Факт членства ОСОБА_1 в ЖБК «Восток-24», який позивачем не спростовується, підтверджується Списком власників квартир членів ЖБК «Восток-24» станом на 29.05.2016 року ( Т.1.,а.с. 138) та постановою Верховного Суду від 04.02.2021 року у справі № 210/3757/16-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , треті особи ЖБК «Восток-24», ОСОБА_4 , про визнання недійсним рішення зборів членів кооперативу.

Зі змісту вищезазначеної постанови вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до суду саме як член ЖБК «Восток-24», оскаржуючи протокол загальних зборів членів кооперативу від 26.05.2016 року, а тому констатував, що даний позов ОСОБА_1 фактично є спором між нею, як учасником юридичної особи (членом кооперативу), та цією юридичною особою ЖБК «Восток-24» та пов`язаний із діяльністю й управлінням нею, а тому такий спір виник із корпоративних відносин і належить до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, про факт такого членства вказувала сама ОСОБА_1 у своєму первісному позові та уточнених позовних заявах, в яких мотивувала свої вимоги про стягнення шкоди порушенням прав як члена ЖБК «Восток-24».

За таких обставин, твердження позивача що вона на є членом ЖБК «Восток-24», суд відхиляє, з огляду на вищевикладене.

Заперечення представниками позивача членства ОСОБА_1 в ЖБК «Восток-24» ґрунтуються на твердженні про фіктивність ЖБК «Восток-24», реєстрації його без засновників та про повну відсутність членів ЖБК, що не узгоджується з вище викладеним, адже відомості про ЖБК «Восток-24» наявні в Єдиного державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та вважаються достовірними в силу ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». Питання про фіктивність, незаконність вказаного ЖБК не є предметом даного спору.

Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами до ЖБК «Восток-24» та його членів, в тому числі до тих, які були обрані до правління ЖБК «Восток-24» ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 фактично оскаржила рішення зборів членів ЖБК «Восток-24» оформлене протоколом.

Вказані позовні вимоги пов`язані зі здійсненням позивачем корпоративних прав й оцінкою діяльності органів управління ЖБК «Восток-24» на предмет відповідності вимогам законодавства, в тому числі щодо створення кооперативу, його діяльності, управління ним.

Вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є такими, що випливають з порушення корпоративних прав, а саме фальшування протоколів, привласнення повноважень відповідачами, що перешкоджає позивачу припини діяльність ЖБК, нерозривно пов`язані з корпоративними правовідносинами, випливають з них, а тому підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Вимоги про стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на правову допомогу та оформлення довіреностей, фактично є вимогами про компенсацію судових витрат, а тому підлягають вирішенню під час розгляду справи по суті, судом визначеним законом.

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що вказана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства виходячи з суб`єктного складу учасників, а також з урахуванням предмета спору, характеру спірних правовідносин та змісту заявлених позовних вимог. Розгляд даного спору віднесено до підвідомчості господарських судів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, серед іншого, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі, роз`яснивши позивачу що розгляд заявлених нею позовних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду Дніпропетровської області.

Суд також вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 255, ст. 256, 258-259,260-261 ЦПК України, суд

Постановив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Житлово-Будівельного Кооперативу «Восток-24», виконавчий комітет Криворізької міської ради , державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань в особі Тамари Заклецької, начальника управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради, ОСОБА_3 , третя особа на боці позивача: ОСОБА_4 , про визнання фальшованими та недійсними збори рішення збрів членів ЖБК «Восток-24» від 27.03.2011 року про прийняття статуту ЖЮК «Восток-24» закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.Б. Малаховська