Провадження № 22-ц/801/269/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Обертун Н. М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Дернової В. В. в залі суду у м. Вінниці, повний текст якого складено 09 грудня 2022 року,

у цивільній справі № 127/20330/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, ОСОБА_4 , про визнання права власності, витребування майна, скасування запису про державну реєстрацію права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, витребування майна, скасування запису про державну реєстрацію права власності та просив визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м; скасувати запис про державну реєстрацію права власності/довірчої власності № 26581521 від 12.06.2018 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 41565347 від 12.06.2018 14:31:02, прийнятого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентиною Василівною; витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 квартиру номер АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

У подальшому ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів та просив стягнути з останнього на його користь 584 208,51 грн. у відшкодування вартості витрат, здійснених ним невід`ємних поліпшень квартири під номером АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, про визнання права спільної часткової власності та витребування майна та просила визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частку квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 вересня 2020 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2020 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентину Василівну.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2020 року було зупинене провадження у цивільній справі № 127/20330/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, про визнання права власності, витребування майна, скасування запису про державну реєстрацію права власності зупинити до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у цивільній справі № 127/5022/17 за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, треті особи: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Ганна Вікторівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна, скасування запису та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2021 року було поновлене провадження у справі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 грудня 2021 року було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів; прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження з первісним позовом позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, про визнання права спільної часткової власності та витребування майна; витребувано від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо посвідчення Договору купівлі-продажу від 12.06.2018 року (реєстровий № 1205) квартири АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року було залучено до участі у справі ОСОБА_4 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору; витребувано від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни належним чином засвідчену копію нотаріальної справи щодо посвідчення Договору купівлі-продажу від 12.06.2018 року (реєстровий № 1205) квартири АДРЕСА_2 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року залишено без розгляду позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, ОСОБА_4 , про визнання права спільної часткової власності та витребування майна.

Відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 10 січня 2023 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року скасовано, а справу в частині позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко Валентини Василівни, ОСОБА_4 , про визнання права спільної часткової власності та витребування майна - направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року первісний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 квартиру номер АДРЕСА_2 .

В іншій частині вимог первісного позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 6 095,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що існують підстави для витребування від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 квартири номер АДРЕСА_2 , оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника позивача поза його волею (шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки), а тому може бути витребувано у набувача на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України. Рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 мотивоване тим, що з наданих ним письмових доказів вбачається, що квартира номер АДРЕСА_2 , була переобладнана з житлового у нежитловий (офісний) стан, що, на переконання суду, неможливо вважати поліпшенням майна з огляду на зміну цільового призначення об`єкту нерухомого майна (з житлового на нежитлове) поза волею його власника.

Не погодившись з ухваленим рішенням ОСОБА_1 у грудні 2022 року, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та недотримання норм матеріального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким визнати право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частку квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; також відмовити в повному обсязі в зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів на його користь в розмірі 584 208,51 грн.

На думку апелянта, в будь якому випадку залишення судом без розгляду позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_1 , не позбавляє її статусу учасника справи як третьої особи. Отже, належним захистом її порушеного права буде подання апеляційної скарги шляхом апеляційного оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2022.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції проігнорував свій обов`язок розмістити матеріали судової справи №127/20330/20 до Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та сповіщати сторони по справі через підсистему «Електронний кабінет». Таким чином, суд першої інстанції розглянув справу за відсутністю учасника процесу ОСОБА_1 , третьої особи, щодо якої немає відомостей про вручення судової повістки про призначення судового засідання на 29.11.2022, що є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Наведене позбавило права ОСОБА_1 , яка знаходиться тимчасово за кордоном, своєчасно бути обізнаною про призначення судового засідання, подати клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, привернути увагу суду на презумпцію належності спірного майна на праві суспільної власності подружжю.

Також вказує, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2022 порушені права і законні інтереси ОСОБА_1 , оскільки предметом спору у цій справі є квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м., яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві суспільної власності подружжя та підлягає витребуванню із незаконного володіння від ОСОБА_2 в рівних частках на кожного із подружжя. Зауважує, що надала нотаріальну згоду своєму чоловіку ОСОБА_3 на укладення договору іпотеки, яка знаходиться в матеріалах нотаріальної справи. Оскільки право власності на вказану квартиру на ТОВ «Кей-Колект» було перереєстроване незаконно, то ТОВ «Кей-Колект» не мало права її відчужувати іншим фізичним особам. Отже, квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м. рішенням суду витребувано на користь саме ОСОБА_3 виключно у зв`язку з тим, що зазначена квартира, що належала подружжю на праві спільної власності подружжя, була за згодою подружжя зареєстрована на його ім`я. ОСОБА_1 02.11.2021 в телефонній розмові з ОСОБА_3 дізналась, що останній відмовляється визнавати її право сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 , та письмово погодити порядок користування квартири обома співвласниками.

Отже, ОСОБА_3 не визнається право сумісної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 , тому апелянт вважає, що таке порушене право підлягає захисту в судовому порядку з поділом майна на частки на праві спільної часткової власності.

Зазначає, що належними доказами доводила суду першої інстанції як набуття майна під час шлюбу, так і його набуття в інтересах сім`ї за грошові кошти від своєї підприємницької діяльності, проте суд першої інстанції безпідставно залишив позовні вимоги третьої особи без розгляду, що призвело до заволодіння всім спільним майном подружжя ОСОБА_3 без спростування ним належними доказами презумпції сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Та, відповідно, місцевий суд не застосував до квартири АДРЕСА_2 , презумпцію спільного майна подружжя відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17-ц.

За наведених обставин, апелянт, як співвласник спільного майна - квартири АДРЕСА_2 , вважає, що її порушене право підлягає захисту в судовому порядку шляхом витребування майна від ОСОБА_2 ..

Крім того, у грудні 2022 року з апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернувся позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , оскільки вважає, що таке рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, тому просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.11.2022 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивував тим, що відповідно до проведеного експертного дослідження встановлено, що в спірній квартирі АДРЕСА_3 проведено капітальний ремонт з заміною складових елементів і значно поліпшено технічний стан в порівнянні з загальним. Внаслідок чого експертом було визначено, що загальна сума поліпшень, які вплинули на вартість спірної квартири складає 584 208, 51 грн.

Виходячи з зазначеного, суд дійшовши до висновку, що спірна квартира була переобладнана в нежитлове приміщення, повинен був зазначити чому квартира не може використовуватись як житлове приміщення, і які з перелічених ремонтних робіт призвели до цього.

Посилаючись на норми ст. 150 КпАП України, вказує, що переобладнання житлової квартири у нежитлове приміщення не допускається і є складом адміністративного правопорушення, за скоєння якого він мав би бути притягнутий до відповідальності. Проте під час розгляду справи судом не було встановлено, що на нього накладалось адміністративне стягнення.

Отже вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 263 ЦПК України, ухвалюючи рішення у цій справі, не зазначив на підставі яких саме доказів та вимог закону дійшов до висновку, що спірна квартира була переобладнана в нежитлове приміщення, а також що проведені ним ремонтні роботи не можуть вважатися поліпшенням спірної квартири.

ОСОБА_1 впродовж встановленого апеляційним судом строку надіслала на офіційну електронну адресу суду відзив на апеляційну скаргу, подану ОСОБА_2 , в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення як необґрунтовану. На її думку, фактично ОСОБА_2 бажає безпідставно збагатитись на підставі висновку оцінювача, який є неналежним доказом з підстав численних арифметичних помилок в розрахунках та відсутності попередження оцінювача ФОП ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок в порушення вимог ч. 7 ст. 102 ЦПК України.

У судовому засіданні представник третьої особи адвокат Лещенко С. В. вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі, заперечила щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Представник позивача за зустрічним позовом адвокат Зінченко О. О. вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 підтримав та просив її задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_3 адвокат Федик Ю. Ю. вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримала, просила її задовольнити в повному обсязі, заперечила щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Апеляційний суд згідно з вимогами статті 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду ( у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) цього обов`язку судом призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на приписи пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України колегія суддів дійшла до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права. Суд розглянув справу у відсутність третьої особи ОСОБА_1 , яка не повідомлена належним чином про дату, час та місце судового засідання та обґрунтовує свою апеляційну скаргу такими доводами.

При цьому, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій рівності сторін, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. Зокрема, у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належним чином повідомлений суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2019 року у справі №289/2207/17 також наголосила, що розгляд справи за відсутності учасника, щодо якого немає відомостей про його повідомлення про дату, час і місце судового засідання є порушенням статті 6 Конвенції про права особи на справедливий судовий розгляд.

З викладених вище підстав оскаржуване рішення суду підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення.

Судом встановлено, що 24.07.2008 року між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір іпотеки (з майновим поручителем), відповідно до умов якого ОСОБА_3 було передано в АКІБ «УкрСиббанк» квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором № 0 від 24 липня 2008 року, укладеним між ОСОБА_5 та АКІБ «УкрСиббанк».

Квартира перебувала у власності ОСОБА_3 на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Товарній біржі «Капітал» від 03 квітня 2007 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 03 квітня 2007 року за реєстровим № 913 в книзі № 37.

На підставі Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеного 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» у зв`язку з укладенням Договору факторингу № 1, право вимоги за Договором іпотеки (з майновим поручителем) від 24.07.2008 року, укладеним між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

28.08.2015 року право власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , було перереєстровано за ТОВ «Кей-Колект» рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича (індексний номер 24004284 від 28.08.2015) та внесений запис про право власності № 10968192 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

12.02.2016 року між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_4 було укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г. В.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року у справі № 127/5022/17 скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича № 24004284 від 28.08.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис № 10968192 від 28.08.2015 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»; скасовано запис № 13289872 від 12.02.2016 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 , проведену на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28281317 від 17.02.2016 року, прийнятого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Ганною Вікторівною; витребувано від ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 18 травня 2018 року у справі № 127/5022/17 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року було скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Суперфіна Бориса Михайловича, Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Ганни Вікторівни, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна, скасування запису та зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності було відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 127/5022/17 (провадження № 61-37707св18) постанову апеляційного суду Вінницької області від 18 травня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 127/5022/17 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 127/5022/17 рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року залишено без змін.

Право власності позивача ОСОБА_3 на предмет іпотеки було відновлено.

12.06.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В.В. за реєстровим № 1205.

За змістом статті 15 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Зокрема статті 387, 388 ЦК України надають власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Частина перша статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки зазначена норма надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 128/2526/16-ц, від 26 травня 2020 року у справі № 569/11322/17/

Частина перша статті 388 ЦК України передбачає, що у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння.

При цьому за змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17 (провадження № 12-104гс19) визначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Аналогічні висновки також викладені і в постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 205/3243/17-ц (провадження № 61-14763св20), від 07 квітня 2021 року у справі № 202/589/18 (провадження № 61-12611св20), від 04 серпня 2021 року у справі № 199/8662/16-ц (провадження № 61-6424св20).

Факт вибуття спірної частини квартири з власності ОСОБА_3 поза його волею встановлено рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2018 року, з урахуванням постанови Вінницького апеляційного суду від 05 серпня 2020 року та Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі №127/5022/17, яким скасовано рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та запис про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект». Установивши, що спірна частина квартири вибула із власності ОСОБА_3 поза його волею, ТОВ «Кей-Колект» не мало правових підстав для подальшого його відчуження. Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному його власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла правового висновку про те, що судове рішення про задоволення віндикаційного позову саме по собі є достатньою підставою для внесення державним реєстратором відповідних записів до Державного реєстру. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

При цьому спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Таким чином, належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі N 338/180/17, від 11.09.2018 у справі N 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі N 569/17272/15-ц.

Згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції.

Виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16.01.2020 спосіб захисту у вигляді скасування запису вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Таким чином, зважаючи на те, що з 16.01.2020 матеріально-правове регулювання спірних реєстраційних відносин істотно змінилося, колегія суддів зазначає про наявність достатніх підстав вважати, що за таких обставин позивач буде позбавлений можливості ефективного захисту своїх порушених прав у спосіб, визначений ним в позовні заяві, а саме шляхом ухвалення судового рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію речових прав на спірне нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.06.2020 у справі N 906/516/19.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню. Слід витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 квартиру номер АДРЕСА_2 . В решті позовних вимог слід відмовити.

Згідно із частиною четвертою статті 390 ЦК України якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Отже, частина третя зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання.

Разом з тим положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення.

Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої статті 390 ЦК України підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна.

На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень.

Тому, визначаючи суму відшкодування, яка підлягає стягненню з добросовісного володільця на користь власника майна, суд має виходити з суми, на яку збільшилась вартість будинку, або часу, з якого майно підлягало поверненню та вартості необхідних витрат на його утримання та збереження, які вимушений здійснити добросовісний володілець починаючи з цього часу.

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року, провадження № 6-389цс16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18).

При цьому для застосування положення частини четвертої статті 390 ЦК України та відшкодування особі витрат на поліпшення майна у сумі, на яку збільшилася його вартість, така особа не обов`язково повинна бути власником майна, а достатньо встановлення судами його добросовісного володіння цим майном.

Отже, під поліпшеннями слід розуміти такі витрати на майно, які мають корисний для речі характер, тобто покращують її властивості, в тому числі її якість, збільшують вартість майна (наприклад, здійснення поточного ремонту нерухомості). При цьому вимоги щодо відшкодування суми, на яку збільшилася вартість майна після його поліпшення, мають бути заявлені до власника майна.

Судом встановлено, що 12.06.2018 право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Терещенко В. В..

Судом установлено, що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, а тому його права можуть бути відновленими шляхом пред`явлення вимог до продавця про відшкодування збитків з підстав передбачених статтею 661 ЦК України, а також до власника майна - щодо відшкодування суми, на яку збільшилася вартість майна після його поліпшення.

На підтвердження суми, на яку збільшилася вартість майна після його поліпшення, ОСОБА_2 надав до позовної заяви висновок по загальному стану будівлі, стану об`єкту оцінки та визначенню вартості невід`ємних поліпшень здійснених в об`єкті оцінки, а також звіт про незалежну оцінку житлової квартири, що є предметом спору, на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2018, зареєстрованого в реєстрі за № 1205. Відповідно наданих доказів сума поліпшень, які вплинули на вартість спірної квартири, склала 584 208 (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі двісті вісім) гривень 51 коп.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Незгода відповідача по зустрічному позову ОСОБА_3 з наданими ОСОБА_2 доказами підтвердження суми, на яку збільшилася вартість майна після його поліпшення, не позбавляє відповідача права та одночасно і обов`язку довести свої заперечення у даному випадку, зокрема надати контррозрахунки щодо спростування такої суми, яка підлягає стягненню. Проте доказів на спростування доводів позивача суду не надано, а тому є обґрунтованим висновок щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 ..

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 про визнання права спільної часткової власності за ОСОБА_1 на 1/2 квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частку квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01; витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1/2 частку квартири номер АДРЕСА_2 , загальною площею 46,9 кв.м, житловою площею 32,9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, не є предметом апеляційного перегляду, оскільки рішення по ним судом першої інстанції не приймалося, що відповідає положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Враховуючи наведене, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні первісного позову до суду, в розмірі 6 095 гривень 80 коп., з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні зустрічного позову до суду, в розмірі 5 842 гривні 09 коп. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги на рішення суду, в розмірі 8 763 гривні 14 коп. Судові витрати, пов`язані зі сплатою ОСОБА_1 судового збору за подання апеляційної скарги, залишити за нею.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Первісний позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Витребувати від ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) квартиру номер АДРЕСА_2 .

У іншій частині вимог первісного позову - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ) 584 208 (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі двісті вісім) гривень 51 коп. у відшкодування вартості витрат, здійснених ним невід`ємних поліпшень квартири під номером АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні первісного позову до суду, в розмірі 6 095 (шість тисяч дев`яносто п`ять) гривень 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні зустрічного позову до суду, в розмірі 5 842 (п`ять тисяч вісімсот сорок дві) гривні 09 коп. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги на рішення суду, в розмірі 8 763 (вісім тисяч сімсот шістдесят три) гривні 14 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун