Справа № 147/454/23
Провадження № 2/147/383/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року смт Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Свистун А.П.,

за участю:

представника позивача - Рудич І.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду смт Тростянець цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та понесених ними судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, ОСОБА_1 звернулася до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 13.11.2012. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримала кредитну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору та станом на 21.03.2023 виникла заборгованість у розмірі 49741,76 грн., яка складається з: 40520,86 грн. заборгованості за кредитом; 9220,90 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою суду від 18.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.05.2023 задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 13.11.2012 у розмірі 49741,76 грн. та 2684,00 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 19.10.2023 поновлено представнику відповідача - адвокату Мамчику Д.О., пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.05.2023 у цивільній справі №147/435/23. Заяву адвоката Мамчика Д.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.05.2023 у цивільній справі №147/435/23, задоволено. Скасовано заочне рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 18.05.2023 у цивільній справі №147/454/23 за позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

20.10.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, що подану позовну заяву вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення за наступних підстав. У заяві від 13.11.2012 не зазначена процентна ставка, не зазначено факт передання грошей та їх розмір. Додані ж «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» не містять підпису відповідача, та не містять підтвердження, що саме з ним ОСОБА_1 ознайомилася. Також, Витяг з Умов і правил, не датований як документ. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 13.11.2012 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту і відсутні домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Окрім копії заяви, позивачем не було надано суду жодного належного та достатнього доказу, який би взагалі підтверджував факт списання грошових коштів з позичкового рахунку позивача для зарахування на поточний рахунок відповідача. Представник відповідача у відзиві також послався на статті ЦПК України щодо застосування строку позовної давності.

Також зазначив, що починаючи з 12.03.2020 по 30.06.2023 на території України діяв карантин через розповсюдження коронавірусної хвороби COVID-19, тому суд до вказаних правовідносин має застосувати п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який звільняє боржника від обов`язку сплачувати на користь кредитора неустойку, в тому числі штраф та пеню за прострочення повернення суми кредиту. Додатково зазначив, що Указом Президента України, починаючи з 24.02.2022 на території України запроваджений воєнний стан. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що на період дії воєнного стану скасовується відповідальність боржника за проходження виконання грошового зобов`язання. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. (а.с.134-138).

14.11.2023 від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив. Зазначено, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання батьківських послуг. Підписавши дану заяву, банк та клієнт приєдналися та зобов`язалися виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Окрім того, відповідачеві було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , ключем до якого є пластикова картка, яку отримала ОСОБА_1 та мобільний телефон, який вказала остання у заяві. Також, із заяви від 13.11.2012 чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем дана інформація про себе була заповнена особисто, що підтверджується її підписом. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, де прослідковується, що ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувалася грошима, а отже отримала кредитну карту «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій неможливе без наявності картки. Окрім того, до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за Договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком. Окрім того, ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростований, свій розрахунок не надано, судово-економічна експертиза по справі не призначалась, а тому представник позивача вважає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Зазначено також, що банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, а тому заперечення відповідача щодо нарахування штрафу та пені не повинні прийматися судом до уваги. Введення карантину, а також інших заходів щодо боротьби із коронавірусною хворобою COVID-19 не звільняє клієнта від обов`язків щодо обслуговування кредиту згідно з умовами договору. Якщо клієнт не вносить обов`язковий платіж, це вважається порушенням зобов`язань по договору. Щодо строку позовної давності зазначено, що строк випущеної картки, якою користувалася ОСОБА_1 до 10.2023. Позивач звернувся до суду з даним позовом 3.03.2023, тобто до спливу строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.140-147).

28.11.2023 від представника відповідача надійшла заява про поновлення строку на надання доказів та клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме копії виписки з медичної карти ОСОБА_1 від 15.11.2023 з додатками (а.с.162-175).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі відповідача. Просив відмовити в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк».

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та її представника, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за Кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, згідно ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору.

Статтею 1049 ЦК Кодексу визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем.

Судом установлено, що 13.11.2012 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.15).

Зі змісту заяви вбачається, що відповідач визнала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилася та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобов`язується виконувати ці Умови та Правила і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua (а.с.15 звор.).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Як встановлено при розгляді справи, банк свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тобто відповідач зобов`язання за договором не виконала.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Посилання представника відповідача відносно того, що позивачем до суду не надано жодного належного та достатнього доказу, який би взагалі підтверджував факт списання грошових коштів з позичкового рахунку позивача для зарахування на поточний рахунок відповідача, суд оцінює критично, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів отримання відповідачем кредитних коштів та їх використання.

Так, згідно з довідкою банку, відповідачу було видано такі картки: № НОМЕР_1 з датою відкриття 13.11.2012 та з терміном дії до 07/16, № НОМЕР_2 з датою відкриття 25.04.2016 та терміном дії до 04/20, № НОМЕР_3 з датою відкриття 22.09.2017 та терміном дії до 09/21, № НОМЕР_4 з датою відкриття 28.02.2020 та терміном дії до 10/23 (а.с.14).

Як встановлено при розгляді справи, позивач відкрив відповідачу кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку та встановлено кредитний ліміт, який неодноразово було змінено: 13.11.2012 - старт карткового рахунку № НОМЕР_1 ; 13.11.2012 - встановлення кредитного ліміту 0,00 грн., 28.02.2020 збільшення кредитного ліміту до 20000,00 грн., 05.03.2020 - збільшення кредитного ліміту до 30000,00 грн., 13.09.2021 - збільшення кредитного ліміту до 35000,00 грн., 22.12.2021 - збільшення кредитного ліміту до 40000,00 грн., 30.09.2022 - зменшення кредитного ліміту до 0,00 (а.с.13).

Також позивачем в якості доказів користування кредитними коштами відповідачем надано суду виписку за договором №б/н за період з 13.11.2012 по 22.03.2023 по рахунку ОСОБА_1 (а.с.55-78). З даної виписки вбачається, що відповідач неодноразово користувалася кредитними коштами, а саме здійснювала поповнення мобільного телефону, розраховувалася картою у магазинах, ресторанах, здійснювала перекази зі своєї карти на іншу карту та оплачувала послуги.

Як слідує із розрахунку заборгованості, за даними позивача, станом 21.03.2023 виникла заборгованість у розмірі 49741,76 грн., яка складається з: 40520,86 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 9220,90 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.9-12).

В постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц та від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

При цьому згідно з п. 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки;

Таким чином, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, доказів погашення заборгованості не надано, а тому суд вважає доведеним, що станом на 21.03.2023 відповідач мав заборгованість перед банком.

Отже, доведеним є факт укладення кредитного договору між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом отримання позичальником кредитної картки зі встановленим кредитним лімітом, та використання позичальником кредитних коштів, що також підтверджується доданою до позовної заяви випискою по картковому рахунку.

З огляду на те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України (за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав), беручи до уваги, що відповідач не оспорювала укладення кредитного договору з банком та отримання кредитної картки, користувалася кредитними коштами, частково сплачувала заборгованість, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 40520,86 грн.

Що стосується стягнення процентів, то вказані вимоги позову не підлягають задоволенню, оскільки як слідує з позовної заяви, позивач їх розмір та порядок нарахування обґрунтовував посиланням на Тарифи, а також Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 50 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», а також витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, якими визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, тощо.

Так, Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети - заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.

Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

У справі що розглядається, позивач просив стягнути з відповідача 9220,90 грн. процентів за користування кредитом.

Встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки з часу виникнення спірних правовідносин (13.11.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.04.2023) кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Окрім того, встановивши, що у анкеті - заяві від 13.11.2012 відсутнє погодження умов щодо розміру та порядку сплати процентів, а паспорт споживчого кредиту підписаний позичальником 20.09.2022, тобто майже через 10 років після підписання анкети - заяви, тому суд не може брати їх до уваги.

Таким чином, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом у розмірі 9220,90 грн.

Суд критично оцінює посилання представника відповідача на п.15 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки дані пункти стосуються обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки, штрафу, пені за прострочення виконання зобов`язання, в тому числі визначених статтею 625 цього Кодексу. Банком не заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 штрафу та пені, тому відсутні підстави для їх застосування.

Також судом не приймаються до уваги, надані представником відповідача копії виписок з медичної карти ОСОБА_1 від 15.11.2023 з додатками, оскільки в ній містяться лише відомості щодо стану її здоров`я, які ніяким чином не впливають на зобов`язання перед банком щодо сплати кредиту. Окрім того, у даних документах зазначено, що відповідач почала хворіти з січня 2022 року, а кредит договір був підписаний ще в 2012 році.

Щодо посилання представника відповідача на застосування строку позовної давності, варто зазначити наступне.

Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За правилами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, строк дії картки, якою користувалася ОСОБА_1 діяла до останнього дня жовтня 2023 року (а.с.14), АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду 11.04.2023, тобто в межах строку позовної давності.

Окрім того, ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за отриманим кредитом, у вересні 2022 року було внесено 400,00 грн. (а.с.11 звор.), тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених позивачем, складає 2684,00 грн., а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 40520,86 грн. * 100% : 49741,76 грн. ціни позову = 81,46%), тобто 81,46 % від суми сплаченого судового збору складає 2186,39 грн.

Окрім того, представник відповідача просив стягнути з позивача та користь відповідачки 9000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2 ст.137 ЦПК).

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Ні відповідачем, ні представником відповідача не надано жодного доказу на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, а тому підстав для їх стягнення суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 76 78, 133, 137, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.11.2012 в розмірі 40520,86 грн. (сорок тисяч п`ятсот двадцять гривень вісімдесят шість копійок) та 2186,39 грн. (дві тисячі сто вісімдесят шість гривень тридцять дев`ять копійок) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне ім`я сторін:

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_5 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Повний текст рішення складено 05.12.2023.

Суддя О.А. Натальчук