ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/161/23
Провадження № 2/483/169/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2023 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря Акопової К.Р.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації нерухомого майна, визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

09 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовною заявою, предметом якої є: визнання незаконною реєстрації права власності житлового будинку АДРЕСА_1 , визнання права власності на зазначений житловий будинок та земельні ділянки за кадастровими номерами :04:000:0234, :04:000:0233 (а.с. 4-8).

Неодноразово уточнивши свої вимоги, позивачка просила: визнати недійсним договір дарування від 02 жовтня 1991 року 1/3 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та скасувати його державну реєстрацію; визнати незаконною реєстрацію права власності житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 і скасувати їх державну реєстрацію; визнати за ОСОБА_1 право власності на об`єкти нерухомого майна: житловий будинок по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 251, земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0234 площею 0, 15 га та земельну ділянку з кадастровим номером :04:000:0233 площею 0, 25 га. (а.с. 108-113; 125-126).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02 жовтня 1991 року мати позивачки ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , у зв`язку із чим відповідачу після перерозподілу ідеальних часток стало належати 68/100 часток у праві власності на вказану нерухомість.

Посилаючись на те, що протягом 20 років вона вкладала власні кошти у будівництво спірного будинку, а відповідач не його облаштування не витрачався, а також на те, що договір дарування було вчинено без її відома і на теперішній час відповідач відмовляється повернути їй спірне майно, позивачка звернулася з вказаним позовом.

15 лютого 2023 року суддею Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області Рак Л.М. відкрито провадження у вказаній справі.

26 червня 2023 року суддею Рак Л.М. задоволено заяву про самовідвід та справу передано до канцелярії суду для повторного автоматичного розподілу.

28 червня 2023 року суддею Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області Шевиріною Т.Д. справу прийнято до свого провадження.

28 вересня 2023 року судом постановлено ухвалу, якою закінчено підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 14 листопада 2023 року з викликом сторін.

14 листопада та 12 грудня 2023 року сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином (а.с. 177, 179, 180, 181; 183, 184, 185).

14 листопада 2023 позивачкою та її представником не повідомлено про причини неявки, клопотань/заяв не надано.

12 грудня 2023 року представником позивачки через підсистему «Електронний суд» подано заяву про відкладення судового розгляду з посиланням на виявлення у представника захворювання на Covid-19. Однак, жодних підтверджуючих документів до вказаної заяви не долучено, як не зазначено на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні перебуває представник.

При цьому, 23 листопада 2023 року судом задоволено клопотання представника позивача адвоката Михайлова Г.В., та забезпечено останньому участь у всіх судових засіданнях у режимі відеоконференції з власних засобів зв`язку (а.с. 189).

Разом із тим, сторона цією можливістю не скористалась, у судовому засіданні участь не взяла.

Крім того, в матеріалах справи є заява представника позивачки адвоката Афенді В.П. про розгляд справи без їхньої участі, в якій представник також зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити (а.с. 104, 116).

Оскільки позивачка має двох представників адвокатів Афенді В.П. та Михайлова Г.В., один з яких не з`явився, не підтвердив поважність причин своєї неявки, правом взяти участь у режимі відео конференції не скористався, а інший представник просив розглянути справу без його участі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника ОСОБА_4 про відкладення судового розгляду.

Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 березня 2020 року, яке набрало законної сили 17 квітня 2020 року, задоволено заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлено, що 68/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_2 , фактично є цілою часткою, яка утворилася внаслідок прийняття рішення Чорноморською сільською радою Очаківського району Миколаївської області про виділення частки будинку по АДРЕСА_2 в окрему одиницю.

Зазначеним рішенням встановлено, що ОСОБА_3 , будучи власницею житлового будинку АДРЕСА_2 , 11 травня 1990 року здійснила відчуження ОСОБА_5 1/3 частки вказаного будинку за договором дарування.

Крім того, 17 червня 1989 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_6 1/3 частку зазначеного житлового будинку.

02 жовтня 1991 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 1/3 частку вказаного житлового будинку.

04 серпня 1993 року Очаківське Бюро технічної інвентаризації відповідно до письмових заяв співвласників затвердило нові розміри часток співвласників на житловий будинок АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_5 22/100 часток, ОСОБА_2 68/100 часток, ОСОБА_6 10/100 часток.

З урахуванням затверджених розмірів часток співвласників, рішенням Чорноморської сільської ради народних депутатів №25 від 11 червня 1993 року було вирішено видати свідоцтва на право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , із зазначенням часток співвласників: ОСОБА_5 22/100 часток, ОСОБА_2 68/100 часток, ОСОБА_6 10/100 часток.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 20 жовтня 1993 року, виданого Виконавчим комітетом Чорноморської сільської ради народних депутатів, ОСОБА_2 належить 68/100 часток у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, судом було встановлено, що ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 22 жовтня 1993 року відчужив ОСОБА_3 1/10 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 16 березня 1997 року, ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_5 22/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області №68 від 31 травня 2007 року, ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , замість Договору дарування від 22 жовтня 1993 року та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 листопада 1997 року, з зазначенням цілої частки - 1/1. Таким чином, спільну часткову власність ОСОБА_3 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , було припинено.

16 жовтня 2007 року ОСОБА_3 подарувала житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 .

Рішенням Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області №107 від 29 жовтня 2019 року, частині житлового будинку, що знаходиться у власності ОСОБА_2 , присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

26 грудня 2019 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на 68/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 набув право власності на земельні ділянки площею 0,15 та 0,25 га за кадастровими номерами :04:000:0234 та :04:000:0233, про що йому було видано державні акти на право приватної власності на земельні ділянки від 12 березня 2003 року, а 24 червня 2020 року відомості про право власності відповідача на зазначені земельні ділянки були внесені до державного реєстру нерухомого майна (а.с. 26, 27, 28-31).

Вирішуючи цивільно-правовий спір, що переданий на розгляд суду, слід виходити з такого.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини, що виникли з оспорюваного договору дарування, поширюється дія норм ЦК Української РСР.

За змістом ст. 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст.ст. 243, 244 ЦК (в редакції, чинній на момент укладення договору дарування) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 і цього Кодексу.

Статтею 227 ЦК Української РСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Згідно зі статтею 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 14 Закону Української РСР від 25 грудня 1974 року № 3377-VІІІ "Про державний нотаріат" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень виконавчих комітетів міських, селищних, сільських Рад народних депутатів у населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, належало право посвідчувати угоди (договори, довіреності та ін.), крім договорів про надання у безстрокове користування земельних ділянок для спорудження індивідуальних житлових будинків і угод, які стосуються майна, що знаходиться за кордоном, або прав, які мають бути здійснені за кордоном.

Статтею 2 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 19 січня 1976 року № 1/5, передбачено, що нотаріальні дії у виконавчих комітетах міських, селищних, сільських Рад народних депутатів трудящих вчиняють голова, заступник голови або секретар виконавчого комітету, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної ради трудящих покладено вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 35 Закону Української РСР "Про державний нотаріат" угоди про відчуження або заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчується за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. Угода про відчуження жилого будинку (частини будинку), який знаходиться в сільській місцевості, посвідчується лише за умови, що набувачу в установленому порядку надається в користування земельна ділянка при будинку, за винятком випадків продажу будинків на знос чи перенесення.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що спірний договір дарування укладений та посвідчений у відповідності до вимог Закону.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про скасування запису про реєстрацію права власності на спірний житловий будинок, позивачка посилалась на той факт, що її мати ОСОБА_3 , яка уклала оспорюваний правочин, не була власницею житлового будинку.

Стаття 15 ЦК України гарантує право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Отже, суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з пунктами 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивачка зазначала, що факт реєстрації права власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_2 позбавляє її права власності на будинок, який вона фактично побудувала та який ремонтувала за власні кошти.

Вирішуючи спір в наведеній частині вимог, суд зазначає, що викладені у позовній заяві обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги, не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим судом під час розгляду цього спору.

Зокрема, суд звертає увагу на ту обставину, що, починаючи з 1989 року мати позивачки ОСОБА_3 тричі відчужувала частки у праві власності на спірний будинок, що свідчить про те, що на момент укладення оспорюваного правочину вона була власником майна, і той факт, що позивачка витрачала кошти на будівництво та утримання цієї нерухомості не може свідчити про перехід до неї цього права.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням викладеного, а також того, що оспорюваний правочин вчинений з дотриманням законодавчих вимог щодо його форми та змісту, і позивачкою не надано доказів на спростування цього факту, суд дійшов висновку, що вона свого процесуального обов`язку не виконала не довела належними та допустимими доказами існування підстав для визнання такого договору недійсним.

Вирішуючи спір в частині вимог про визнання за позивачкою права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами :04:000:0234 та :04:000:0233, суд виходить з того, що право власності на них відповідача виникло у 2003 році, тобто не з правочину, який оспорює позивачка (а.с. 115, 26, 27).

При цьому, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на вказані земельні ділянки не обґрунтовані у жодний спосіб.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд враховує що ОСОБА_2 на законних підставах набув та зареєстрував своє право власності на спірне нерухоме майно.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що під час розгляду справи позивачка не довела заявлені права на спірне майно, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації нерухомого майна, визнання права власності на житловий будинок та земельні ділянки відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуюча: