Справа № 128/2953/23
Провадження № 22-ц/801/1972/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 рокуСправа № 128/2953/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Вінницька районна державна адміністрація, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 128/2953/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2023 року, постановлену у складі судді Шевчук Л. П. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог і рішення суду першої інстанції

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вінницької районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 21 серпня 2012 року № 983; визнати недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт серії ЯМ № 024314 від 15 жовтня 2012 року; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати запис реєстрації державного акту серії ЯМ № 024314 від 15 жовтня 2012 року в книзі записів реєстрації державних актів на право власності за № 05554; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати проєкт землеустрою від 09 квітня 2012 року земельної ділянки з кадастровим номером :006:0084 та від 08 серпня 2018 року з кадастровим номером :01:006:0156; зобов`язати Державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровими номерами :006:0084 та :01:006:0156; скасувати державну реєстрацію речового права земельних ділянок з кадастровими номерами :01:006:0084 та :01:006:0156; визнати незаконним та недійсним укладений договір земельного сервітуту від 18 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію від 30 липня 2018 року зареєстрованого договору земельного сервітуту від 18 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 відновити усі межові знаки земельної ділянки з кадастровим номером :01:006:0156 загального користування та земельної ділянки з кадастровим номером :006:0084 до стану в якому вони знаходилися; зобов`язати ОСОБА_2 прибрати бетонний паркан, який розміщений уздовж усієї межі, а також прибрати металеву браму, одна з яких розміщена при вході на АДРЕСА_1 .

Ухвалами Вінницького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання позовної заяви відмовлено та залишено його позовну заяву без руху.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2023 року заяву визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 .

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач у встановлений судом строк не виконав вимоги ухвали суду від 15 серпня 2023 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У вересні 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу залишено без розгляду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 листопада 2023 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, звільнено останнього від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2023 року, відкрито апеляційне провадження у справі та надано відповідачам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 23 листопада 2023 року в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

оскаржувана ухвала є такою, що створює перешкоди у доступі до правосуддя, а вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не ґрунтуються на положеннях цивільного процесуального законодавства;

суд першої інстанції неналежним чином розглянув його клопотання щодо звільнення від сплати судового збору та не урахував його майновий стан;

у позовній заяві позивач зазначив усі докази, якими обґрунтовує свої вимоги, а також докази, які не можуть бути подані, причини з яких вони не можуть бути подані та клопотання про їх витребування;

позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору лише, якщо такі проводились;

на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог;

подання доказів та з`ясування наявності у сторін оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви може бути вирішено судом після відкриття провадження у справі, зокрема у підготовчому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Установлено, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху з огляду на те, що позивачем не зазначено:

доказів, що підтверджують указані в позові обставини;

відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору;

відомості щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Крім того, позивачем до позовної заяви не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону.

Ці обставини перешкоджають суду вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 .

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не усунув недоліки позовної заяви у строк встановлений судом.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, форма та зміст якої визначаються статтею 175 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Частиною третьою статті 185 ЦПК України встановлено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Пунктами 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Чинне законодавство передбачає лише зазначення у позові переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. При цьому обсяг доказів визначається сторонами у справі.

Із матеріалів справи слідує, що позовна заява подана у письмовій формі фізичною особою позивачем, містить його підпис, який розміщений у лівому верхньому куті перед текстом позовної заяви, найменування сторін, їх місце проживання та місцезнаходження, зміст позовних вимог, їх обґрунтування та перелік документів, які позивач бажав подати разом з позовною заявою на підтвердження позовних вимог.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Цивільний процесуальний кодекс України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а наділяє позивача правом визначати учасників справи та довільно викласти зміст своїх позовних вимог, які можуть бути уточнені під час попереднього розгляду справи, спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачених законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Отже, стаття 175 ЦПК не конкретизує вимоги щодо змісту позовної заяви, який викладається позивачем у довільній формі. Головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом у ході судового розгляду справи по суті.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12 червня 2009 року, зазначено, що у позивача суд повинен з`ясувати предмет позову, що конкретно вимагає позивач, підставу позову: чим він обґрунтовує свої вимоги, і зміст вимоги, який спосіб захисту свого права він обрав. Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних, і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України, завданням підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції остаточно встановлює склад учасників справи у підготовчому засіданні, а питання оцінки обґрунтованості позову (допустимості доказів) вирішується судом на наступних етапах судового розгляду, тому суд не вправі з цих підстав залишати позовну заяву без руху.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Аналіз наданих сторонами доказів, оцінка достатності доказової бази здійснюється судом при вирішенні спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі № 990/114/23 (провадження 11-103заі23) зроблено висновок, що:

«суд першої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі не може надати оцінку достатності або недостатності всіх обставин, наявності або відсутності доказів. Ці всі питання можуть вирішуватись на інших стадіях судового процесу. Такі обставини не можуть виступати підставою для залишення позовної заяви без руху та підставами повернення позовної заяви позивачу».

Крім того, судом першої інстанції проігноровано положення частини першої статті 84 ЦПК України відповідно до якої учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, необхідні для вирішення справи докази можуть бути долучені до початку розгляду справи по суті, зокрема у підготовчому засіданні, а недоведеність тієї чи іншої вимоги, чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги може бути підставою для відмови у задоволенні позову чи окремих позовних вимог при вирішенні справи по суті.

Повертаючи заяву, суд першої інстанції фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим.

Що стосується висновків суду про несплату судового збору та неподання документів, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору апеляційний суд указує таке.

Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року «Про судовий збір» № 3674-VI з наступними змінами.

Відповідно до частини першої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати (частина третя статті 136 цього Кодексу).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справах за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці, батьки які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитинну віком до чотирнадцяти років або дитину інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Наявність правових підстав для звільнення від сплати судового збору за подання позову ОСОБА_1 обґрунтовував важким матеріальним становищем, у підтвердження чого надав довідку ДФС України щодо відсутності інформації про доходи за період з 01 кварталу 2022 року по 01 квартал 2023 року, та копію довідки Головного управління ПФУ у Вінницькій області про те, що він станом на 10 квітня 2023 року не отримує житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг.

Законом не визначено вичерпного переліку документів про майновий стан особи, а тому суд встановлює можливість сплати заявником судового збору на підставі наданих ним доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави відмови суду у задоволенні подібних клопотань мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з проханням про звільнення її від сплати судового збору, зменшення розміру, надання відстрочки чи розстрочки, суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року, «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Ураховуючи надані ОСОБА_1 документи на підтвердження свого скрутного матеріального становища, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання про звільнення заявника від сплати судового збору, питання щодо зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору фактично не розглянув.

Крім того, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд у такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Будь-яке судове рішення, у тому числі ухвала суду, має бути мотивована, її текст має бути гранично повним, ясним і чітким, не наведення в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху розміру судового збору, який необхідно сплатити стороною, а саме лише посилання на норми Закону України «Про судовий збір» може бути зрозумілим лише фахівцям у галузі права та викликати труднощі у розумінні пересічним громадянином.

Суд першої інстанції на указане уваги не звернув та в ухвалі про залишення позову без руху не зазначив точної суми судового збору, яку необхідно сплатити позивачу.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Європейський суд з прав людини указав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (Shishkov v. Russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Суд першої інстанції ці обставини не урахував, застосував неправильне тлумачення процесуальних норм, що в свою чергу позбавило заявника права на доступ до суду і завадило розгляду його позовних вимог та відповідно є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви з підстав, наведених судом першої інстанції, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, гарантованого йому національним та європейським законодавством.

Відтак наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції діяв не у спосіб, визначений процесуальним законом, та передчасно повернув позовну заяву ОСОБА_1 з підстав не усунення позивачем недоліків позовної заяви, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Отже, висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_1 є передчасним, тому ухвалу слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ухвала про повернення позовної заяви постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 30 серпня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК