Справа №333/1117/23
Пр. № 2/333/1375/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: судді Наумової І.Й., за участю секретаря судового засідання: Кунець В.В., позивача: ОСОБА_1 , представника позивача адвоката: Скворцової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференцзв`язку, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольської міської ради Запорізької області, третя особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з даним позовом. Свої вимоги позивач мотивує наступним.

З самого народження і до теперішнього часу він проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить йому та співвласнику його бабусі ОСОБА_3 , кожному по 1/2 частині на підставі свідоцтва про право власності від 10 червня 1996 року, право власності зареєстровано своєчасно у КП МБТІ за р. № 255.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його бабуся ОСОБА_3 народила його батька ОСОБА_2 .

На початку березня 2009 році його бабуся ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхала у гості до родичів у Республіку Дагестан, Росія. З того часу він самостійно проживає у зазначеній квартирі, сплачую комунальні платежі та інші обов`язкові платежі.

ОСОБА_3 померла у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Він та його батько поїхали та поховали бабусю у Дагестані у селі Більгаді Дербенського району Республіки Дагестан.

Майно що залишилось у якості спадщини після бабусі, а саме: 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 перебуває на території України.

Спадкову справу після смерті бабусі ніхто не заводив.

Його батько, який є потенційним спадкоємцем першої черги після смерті його бабусі, оскільки він є єдиним її сином. Однак заяви про прийняття спадщини у нотаріальну контору він не подавав. Право власності на спадкову квартиру зареєстровано належним чином. Право власності на означену квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано.

Позивач зазначає, що він є спадкоємцем першої черги після його бабусі, оскільки його батько, не прийняв спадщину. Він зареєстрований у спадковій квартирі і фактично постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

З моменту відкриття спадщини після бабусі з 2009 року (протягом 14 років) він володіє та користується 1/2 частиною спадкової квартири. Він господарює у всій квартирі зі своєю родиною, зробив у ній ремонт. За останні 14 років його батько не заявляв на спадкове майно будь яких майнових прав.

На теперішній час він бажає оформити свою частину спадщини на вказаний квартиру та звертається з вказаного приводу до суду. У даний момент у нього відсутня можливість оформити спадщину на вищевказану частку квартири, оскільки належним чином досі спадщину не прийняв, а також у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Так, він не має можливості оформити своє право на спадкове майно шляхом отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом. Оформити право власності на вказане спадкове майно у інший спосіб, в позасудовому порядку не можливо.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд:

1. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з рідною бабусею ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_2 .

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності у порядку спадкування на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , після померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за якою було зареєстроване право власності на підставі свідоцтва про право власності від 10 червня 1996 року р. № 255.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2023 р. було відкрито провадження у справі та призначений її розгляд у порядку загального позовного провадження, також встановлений сторонам строк для надання заяв по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Додатково позивач пояснив, що він з бабусею постійно жили в спірній квартирі дружньою однією родиною. На запитанні суду зазначив, що йому невідомо в якому пенсійному фонді вона перебувала на обліку та яким чином отримувала пенсію (картку чи приносив поштар). До кого бабуся поїхала в березні 2009 р. в росію, назвати не зміг.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності на підставі матеріалів справи. Відзиву на позов не надавав.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю. Зазначив, що позовні вимоги підтримує, визнає зазначену позивачем обставину, що він постійно мешкав з бабусею ОСОБА_3 в спірній квартирі до дня її смерті, остання зазначала, що квартира залишиться позивачу. Третя особа вказує, що його матір ОСОБА_3 в березні 2009 р. поїхала у ОСОБА_4 у гості до своїх подруг, оскільки народилась в тих містах. В Дагестані вона померла в березні 2009 р., він та його син позивач по справі, поховали її там, оскільки вирішили не везти тіло до України. Третя особа зазначила, що він не претендував та не претендує на належну матері частку спірної квартири.

Суд, вислухав пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та інші заявлені докази, дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином третьої особи - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та онуком ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 10 зворотня сторінка, 11).

Відповідно до копії паспорту громадянина України позивача по справі (а.с. 8), місце його проживання з 18.07.1995 р.н. зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з копією довідки №3597, виданої Проектно-будівельною компанією «Акві-Буд» від 09.09.2021 р. (а.с. 14 зворотня сторінка), ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , з 1977 р.н. Суд критично відноситься до цієї довідки, оскільки з довідки не можливо встановити, яким чином вищевказана компанія відноситься до зазначеного багатоквартирного будинку, надана інформація суперечить інформації, відображеної в паспорті позивача, згідно якого місце проживання позивача за вищевказаною адресою зареєстроване з 1995 р.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1996 р.н. (а.с. 11 зворотня сторінка), видане ДКП «Мелітопольжитлосервіс», квартира за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві спільної сумісної власності позивачу та ОСОБА_3 . Дане право власності зареєстроване КП МБТІ за р. № 255, що підтверджується довідкою Департаменту реєстраційних послуг Мелітопольської міської ради від 09.09.2021 р. №1997 (а.с. 12). Відповідно до технічної документації на вищевказану квартиру (а.с. 15 зворотня сторінка -17) , вона є двокімнатною, загальна її площа становить 40.1 кв.м., житлова 26.3 кв.м.

Згідно з інформаційною довідкою реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.09.2021 р. (а.с. 15), право власності на вищевказану квартиру в цьому реєстрі не зареєстроване

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Відділом ЗАГС Управління ЗАГС Міністерства юстиції Республіки Дагестан по Південному територіальному округу в Дербентському районі російської федерації (а.с. 12 зворотня сторінка), громадянка російської федерації ОСОБА_3 , 1927 р.н., уродженка с. Більгади, Дербентського району, Республіки Дагестан, росія, померла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Більгади, Дербентського району, Республіки Дагестан, росія.

Згідно з довідкою №4238 від 25.11.2020 р., виданою головою адміністрації МО «сільрада Чинарська» Дербентського району Республіки Дагестан рф (в перекладі з російської мови) (а.с. 17 зворотня сторінка), відповідно до записів господарських книг цієї адміністрації, ОСОБА_3 , 1927 р.н., була прописана за адресою: Республіка Дагестан, Дербентський район, с.Більгади, померла в 2009 р. та похована на кладовищі с. Більгади.

Згідно з копією довідки від 26.12.2022 р., складеної ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які як з довідки вбачається, мешкають в багатоквартирного будинку, де знаходиться спірна квартира, бабуся позивача ОСОБА_3 постійно мешкала разом з ним (без реєстрації місця проживання) за адресою: АДРЕСА_2 , однією сім`єю. Суд критично відноситься до цієї довідки, оскільки вищевказані особи в якості свідків до участі у справі, з попередженням про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України, не залучалися, тому вважати інформацію, викладену в цій довідці, достовірною, неможливо.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2023 р. (а.с. 63) постановлено про витребування з Відділу обліку та моніторингу Інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області наступної інформації:

1)чи була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 , 1927 р.н., уродженка с. Бильгади, Республіки Дагестан, російська федерація;

2)хто був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , станом день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 .

На виконання вищевказаної ухвали суду, повідомлено (а.с. 67,68) , що ОСОБА_3 , за наявними обліками паперової картотеки ВОМІРМП УДМС України в Запорізькій області та за даними ЄІАС УМП, по м. Запоріжжю та Запорізькій області зареєстрованою/знятою з реєстрації місця проживання, не значиться. На друге питання не надано інформацію з об`єктивних причин.

З Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру, наданих Шостою Запорізькою державною нотаріальною конторою на ухвалу суду від 01.06.2023 р. (а.с. 48,49), вбачається, що в Україні ОСОБА_3 за життя заповіт не складала, спадкові справі відносно неї не заводилися.

Згідно з витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с. 14 зворотня сторінка), місце проживання третьої особи ОСОБА_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 .

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини перша та друга статті 1220 ЦК України).

У частинах першій та другій статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 27 вересня 2023 року у справі № 752/12045/17.

З матеріалів справи вбачається, що в Україні ОСОБА_3 заповіт не складала, перевірити чи заводилася спадкова справа за місцем її смерті в рф, враховуючи, що ОСОБА_3 була громадянкою рф, суд не має можливості в зв`язку з військовою агресією рф відносно України. Син ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_2 , який є спадкоємцем за законом першої черги, в установлений ст. 1270 ЦК України, та мешкає в Україні не звертався до нотаріуса в Україні із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Відомості про наявність інших спадкоємців за законом до п`ятої черги, в матеріалах справи, відсутні. Спадкові справи відносно ОСОБА_3 в Україні не заводилися. Позивач, який є онуком померлої ОСОБА_3 , є її спадкоємцем п`ятої черги за законом. З матеріалів справи вбачається, що він також не звертався до нотаріуса в Україні із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , в установлений ст. 1270 ЦК України. Позивач посилається в позові, що мешкав зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно із пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20.

З досліджених судом належних доказів вбачається, що ОСОБА_3 на момент її смерті була громадянкою російської федерації, місце її проживання було зареєстрованов с. Більгади, Дербентського району, Республіки Дагестан, росія, де вона і померла в березні 2009 р. В довідці, виданій за місцем проживання ОСОБА_3 , в російській федерації, не зазначено, що вона фактично не мешкала за місцем своєї прописки. Відомостей, що на момент смерті чи протягом декілька років до смерті, ОСОБА_3 мала посвідку на проживання в Україні як громадянка іншої держави, в матеріалах справи відсутні. Позивачем зазначена обставина, що вона мешкала з ним в спірній квартирі, а в березні 2009 р. виїхала до російської федерації, при цьому жодного належного доказу на підтвердження цієї обставини суду не надано, зазначені позивачем та третьою особою причини виїзду до російської федерації в березні 2009 р. різняться, так позивачем в позові зазначено, що вона поїхала до родичів (конкретизація якого ступеня спорідненості, чи впливає ця спорідненість на спадкування, не зазначено позивачем), при цьому батьком позивача та сином спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_2 , в його письмових поясненнях , зазначено, що вона поїхала до подруг.

Надану позивачем в якості доказу, зазначену вище довідку від 26.12.2022 р., видану сусідами позивача, суд із вказаних вище причин вважає недостовірною.

З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. При цьому, в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивачем не обґрунтовані вимоги щодо встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та взаємопов`язанні з ними позовні вимоги про визнання право власності на спірну квартиру в порядку спадкування, в зв`язку чим вони не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12,13, 141, 206, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , до Мелітопольської міської ради Запорізької області (код в , третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Рішення може бути оскарженому в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 01.12.2023 р.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя: І.Й. Наумова