Справа № 752/8832/21
Провадження № 2/752/1125/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 вересня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.,

у місті Києві, в приміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним,

встановив:

06.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним до АТ «Альфа-Банк», третя особа ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що 11.04.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого з 15.10.2019 року є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2073, за умовами якого банк надав кошти у розмірі 74 000, 00 дол. США. Зазначений кредитний договір укладено на прохання ОСОБА_4 , чоловіка з яким на той час, позивачка перебувала у близьких стосунках, та який був хорошим знайомим директора ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_2 . ОСОБА_4 запевнив її, що ОСОБА_2 є порядною людиною, має бездоганну репутацію, а кошти потрібні йому для розвитку бізнесу. Позивачка погодилася на укладення кредитного договору від свого імені за умови повернення коштів банку ОСОБА_2 .

Після укладення кредитного договору, отримані кошти та документи передала директора ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_2 . Вона ж будь-яких коштів не отримувала.

21.12.2009 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків прийнято рішення у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником АКБСР «Укрсоцбанк») до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 700 729, 33 грн., третейський збір у розмірі 7 407, 29 грн. На підставі виконавчого листа № 6-2096, виданого 21.12.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва відкрито ВП № НОМЕР_1 в межах якого накладено арешт на все майно ОСОБА_1

21.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа № 6-2096 стягувачу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, НБУ відкликав банківську ліцензію та виключив АТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків. Відповідне рішення № 799-рш прийнято Правлінням НБУ 24.10.2019 року. Прийняте рішення пов`язане із завершенням реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» за спрощеною процедурою відповідно до вимог Закону України «Про спрощення процедур реорганізації банків». Правонаступником зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» із 15.10.2019 року став відповідач АТ «Альфа-Банк».

На початку 2020 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачці стало відомо про накладення арешту на все належне їй на праві власності нерухоме майно. Зазначений арешт було зареєстровано в реєстрі на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Самарського ВДВС ДМУЮ в межах ВП № НОМЕР_1.

В подальшому було з`ясовано, що ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами, що були надані в результаті укладення кредитного договору № 2073, обов`язкові платежі за цим договором не сплачував.

Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 09.02.2012 року винесено постанову (17.02.2012 року набрала законної сили) у кримінальній справі № 0418/752/2012 по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, ОСОБА_2 було пред`явлено обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 366 КК України та встановлено факт вчинення злочинних дій службовою особою директором ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_2 спрямованих на отримання кредитних коштів шляхом складання та видачі офіційних довідок про доходи підлеглих та інших осіб, які містили завідомо неправдиву інформацію, а також створенням психологічного тиску з метою отримання ними коштів внаслідок укладення кредитних договорів з подальшого передачею цих коштів директору ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_2 .

Зі змісту зазначеної вище постанови вбачається, що позивачка, ОСОБА_4 та ще багато осіб стали жертвами злочинних дій ОСОБА_2 .

Постанова про яку йдеться стосується прав та інтересів позивачки, оскільки у ній встановлено факт шахрайських дій відповідно до яких позивачкою було укладено вище зазначений кредитний договір.

Враховуючи велику кількість осіб, які були вимушені взяти кредит під тиском свого керівника ОСОБА_2 та ряд осіб, які не перебували у трудових відносинах з ТОВ «Прем`єр Естейт», директором якого на той час був ОСОБА_2 та які, в подальшому, постраждали від шахрайських дій ОСОБА_2 можна зробити висновок про наявність в діях ОСОБА_2 ознак кримінального злочину, що і було встановлено постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2012 року по кримінальній справі № 0418/752/2012.

Оскільки постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2012 року встановлено факт вчинення злочину службовою особою ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_2 , наслідки якого безпосередньо стосуються ОСОБА_1 , а саме укладеного нею кредитного договору № 2073, а тому, на думку позивачки, наявні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Просила визнати недійсним кредитний договір № 2073, укладений 11.04.2008 року між ОСОБА_1 та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк».

29.04.2021 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В., після усунення недоліків, постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначеного підготовче засідання.

17.09.2021 року відповідачем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності та письмові пояснення, відповідно до змісту яких відповідач не визнав заявлені позовні вимоги, просив відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку з наказом голови Голосіївського районного суду № 21-ОС від 16.02.2022 року суддя ОСОБА_6 тимчасово переведена шляхом відрядження на роботу на посаду судді Дніпровського районного суду міста Києва, для здійснення правосуддя строком на 1 (один) рік.

На підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу у Голосіївському районному суді м. Києва, але не виключно, керівником апарату Голосіївського районного суду міста Києва видано розпорядження № 202 про призначення автоматизованого розподілу цивільної справа № 752/8832/21.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ у Голосіївському районному суді м. Києва, 26.04.2022 року справа № 752/8832/21 передана до провадження судді Плахотнюк К.Г.

05.07.2022 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження за правилами загального позовного провадження, призначеного підготовче засідання.

24.11.2022 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду.

19.04.2023 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про заміну відповідача АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

У судовому засіданні 25.09.2023 року сторони відсутні.

Представник позивачки подав заяву про завершення розгляду справи за його та ОСОБА_1 відсутності, зазначивши, що підтримує заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просив позов задовольнити.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

Третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, письмових пояснень та будь-яких інших клопотань на адресу суду не надсилав.

Врахувавши думку учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11.04.2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого з 15.10.2019 року є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2073, за умовами якого банк надав кошти у розмірі 74 000, 00 дол. США.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що зазначений кредитний договір укладено на прохання ОСОБА_4 , чоловіка з яким на той час, позивачка перебувала у близьких стосунках, та який був хорошим знайомим директора ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_2 . ОСОБА_4 запевнив її, що ОСОБА_2 є порядною людиною, має бездоганну репутацію, а кошти потрібні йому для розвитку бізнесу. Позивачка погодилася на укладення кредитного договору від свого імені за умови повернення коштів банку ОСОБА_2 . Після укладення кредитного договору, отримані кошти та документи передала директора ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_2 . Вона ж будь-яких коштів не отримувала.

21.12.2009 року постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків прийнято рішення у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступником АКБСР «Укрсоцбанк») до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 700 729, 33 грн., третейський збір у розмірі 7 407, 29 грн. На підставі виконавчого листа № 6-2096, виданого 21.12.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва відкрито ВП № НОМЕР_1 в межах якого накладено арешт на все майно ОСОБА_1

21.12.2010 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа № 6-2096 стягувачу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

В подальшому, НБУ відкликав банківську ліцензію та виключив АТ «Укрсоцбанк» з Державного реєстру банків. Відповідне рішення № 799-рш прийнято Правлінням НБУ 24.10.2019 року. Прийняте рішення пов`язане із завершенням реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» за спрощеною процедурою відповідно до вимог Закону України «Про спрощення процедур реорганізації банків». Правонаступником зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» із 15.10.2019 року став відповідач АТ «Альфа-Банк».

На початку 2020 року з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачці стало відомо про накладення арешту на все належне їй на праві власності нерухоме майно. Зазначений арешт було зареєстровано в реєстрі на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Самарського ВДВС ДМУЮ в межах ВП № НОМЕР_1.

ОСОБА_1 також стверджує, що ОСОБА_2 шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами, що були надані в результаті укладення кредитного договору № 2073, обов`язкові платежі за цим договором не сплачував.

Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 09.02.2012 року винесено постанову (17.02.2012 року набрала законної сили) у кримінальній справі № 0418/752/2012 по обвинуваченню ОСОБА_2 у скоєнні злочину за ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 366 КК України.

Відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, ОСОБА_2 було пред`явлено обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 222, ч. 1 ст. 366 КК України та встановлено факт вчинення злочинних дій службовою особою директором ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_2 спрямованих на отримання кредитних коштів шляхом складання та видачі офіційних довідок про доходи підлеглих та інших осіб, які містили завідомо неправдиву інформацію, а також створенням психологічного тиску з метою отримання ними коштів внаслідок укладення кредитних договорів з подальшого передачею цих коштів директору ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_2 .

Позивачка також зазначає, що вона, ОСОБА_4 та ще багато осіб стали жертвами злочинних дій ОСОБА_2 .

Оскільки постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2012 року встановлено факт вчинення злочину службовою особою ТОВ «Прем`єр Естейт» ОСОБА_2 , наслідки якого безпосередньо стосуються ОСОБА_1 , а саме укладеного нею кредитного договору № 2073, а тому, на думку позивачки, наявні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. ст. 627, 638, 203 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Доводи позивачки, що спірний кредитний договір був був укладений під дією психологічного тиску зі сторони ОСОБА_2 не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно ч.1 ст. 81, ст. ст. 76, 77 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відмовляючи в позові суд виходить із відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивачки.

За приписами ч. 3 та 5 ст. 203, ст. 215 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Суд виходить з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивака не довела суду, що кредитний договір був укладений під впливом психологічного насильства. Укладаючи спірний договір позивачка усвідомлювала реальне настання його наслідків, підписавши кредитний договір № 2073 від 11.04.2008 року, заяву про те, що вона не перебуває у шлюбі, договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 2074 (на оплату страхових платежів) від 11.04.2008 року, додаткову угоду № б/н від 23.06.2008 року про внесення змін до Договору відновлювальної кредитної лінії на оплату страхових платежів № 2074 від 11.04.2008 року, детальний опис сукупної вартості кредиту.

Згідно ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Верховний Суд України у п. 19 своєї постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. У п. 21 зазначеної постанови також роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину під впливом насильства (ст. 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатись в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Характерними рисами насильства серед інших, є зокрема наявність причинно-наслідкового зв`язку між насильством і вчиненням правочину, а також зло, якого шляхом вимушеного вчинення правочину намагається уникнути потерпілий, повинно бути достатньо серйозним. При його оцінці слід враховувати багато факторів, зокрема, наскільки небезпечним є насильство за своїм характером, реальна можливість втілення погрози, ступінь ймовірності реалізації погрози з врахуванням характеру особи і можливостей того, хто погрожує, характер особи потерпілого, обстановка і обставини, за яких погроза сприймається потерпілим.

Для визнання правочину недійсним з підстав передбачених п. 1 ст. 231 ЦПК України, позивачка має довести наступні обставини: 1) факт застосування до неї (до потерпілої сторони правочину) фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 року у справі № 442/158/18.

Доводи позивачки, що оспорюваний договір укладено під впливом психологічного насильства, що встановлено у постанові Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09.02.2012 року а саме, що ОСОБА_2 на підставі підроблених довідок про розмір заробітної плати оформлював кредити на своїх підлеглих та інших фізичних осіб з їх участю, в тому числі, і на позивачку, суд не приймає до уваги оскільки у зазначеній постанові не встановлено факту вчинення психологічного та фізичного насильства з боку ОСОБА_2 з метою примушування укладення позивачкою спірного кредитного договору проти її справжньої волі.

Крім того, у позові ОСОБА_1 стверджує про те, що оспорюваний кредитний договір було укладено нею на прохання ОСОБА_4 , чоловіка з яким вона, на той час, перебувала у близьких стосунках, а останній був хорошим знайомим ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_7 ніяким чином не міг змусити позивачку укласти кредитний договір.

За змістом ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять жодного належного чи допустимого доказу щодо визнання спірного договору недійсним з підстав психологічного тиску.

Враховуючи вищенаведені норми права а також те, що ОСОБА_1 не довела обставин вчинення фізичного чи іншого виду насильства з боку ОСОБА_2 при укладені спірного правочину, а також наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталено усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

З огляду на вище викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, не підлягають задоволенню.

За правилами ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, ЦК України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа ОСОБА_2 про визнання кредитного договору недійсним, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, або ж через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк