МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_ __ _
Пр. №2/521/4469/23
28 листопада 2023 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Сегеди О.М.,
при секретарі Замниборщ А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посилаючись на те, що з 15 березня 1986 року по 25 квітня 2013 року він перебував з ОСОБА_4 в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2013 року був розірваний. Від шлюбу у них народилися діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначив, що вся їх сім`я проживала в квартирі матері його дружини ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням виконкому Малиновської районної ради народних депутатів за №105 від 7 лютого 1986 року за листом заводу Керамічних виробів №1171 від 10 жовтня 1985 року, де він працював, йому було видано ордер на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з кімнати, площею 14,5 кв.м., підсобних приміщень: кухні-кладової, площею 6 кв.м., вбиральні, площею 4 кв.м., загальною площею 24,5 кв.м.

Після отримання вказаної квартири, він з дружиною та дітьми зареєструвалися в ній, але продовжували проживати в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

В 2005 році вони з ОСОБА_4 стали проживати окремо, він переїхав в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а колишня дружина разом з дітьми залишилася проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що в грудні 2010 році він став проживати однією сім`єю з ОСОБА_5 , з якою 20 серпня 2013 року зареєстрував шлюб.

Крім нього, на даний час у квартири АДРЕСА_3 , зареєстровані, але не проживають на протязі багатьох років ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачі у справі.

Позивач зазначив, що з відповідачами він тривалий час не підтримує будь-яких сімейних відносин, відповідачі квартирою не цікавиться, ніякої участі в утриманні житла не приймають, особистих речей в квартирі не тримають. Так як замки на дверях він не замінював, то відповідачі не мали ні яких перешкод у користуванні квартирою.

Вказана квартира є його єдиним житлом, тому йому, як людині похилого віку через його матеріальне становище, самому тяжко сплачувати комунальні послуги за відповідачів.

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право на користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_3 .

Ухвалою суду від 25 липня 2023 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 34).

Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року по справі були викликані свідки (а.с. 44).

Ухвалою суду від 30 жовтня 2023 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 52).

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву про підтримання позовних вимог, просив суд їх задовольнити, та розглянути справу в порядку заочного провадження за його відсутності (а.с. 57).

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, причини своєї неявки суд не повідомили, у встановлений судом строк відзиву на позов не надали (а.с. 37, 39, 55, 56).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).

Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку з неявкою відповідачів та не повідомленням ними про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Судом встановлено, що позивач з 15 березня 1986 року по 25 квітня 2013 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

Від шлюбу у них народилися діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірваний (а.с. 18).

Судом встановлено, що на протязі двадцяти років позивач з колишньою дружиною подружніх відносин не підтримує.

Встановлено, що рішенням виконкому Малиновської районної ради народних депутатів за №105 від 7 лютого 1986 року за листом заводу Керамічних виробів №1171 від 10 жовтня 1985 року, де він працював, йому було видано ордер на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з кімнати, площею 14,5 кв.м., підсобних приміщень: кухні-кладової, площею 6 кв.м., вбиральні, площею 4 кв.м., загальною площею 24,5 кв.м. (а.с. 17).

На підставі ордеру на квартиру позивач з дружиною та дітьми вселилися та зареєструвалися в ній, але їх сім`я продовжувала проживати в квартирі матері дружини за адресою: АДРЕСА_1 .

В 2005 році вони з ОСОБА_4 стали проживати окремо, він переїхав в квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а колишня дружина разом з дітьми залишилася проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що 20 серпня 2013 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 20).

Судом встановлено, що в належній позивачу квартирі АДРЕСА_3 , крім позивача, зареєстровані його рідні діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання або місця перебування № М1-144667-ю/л від 25 липня 2023 року та за № М1-144266-ю/л від 25 липня 2023 року (а.с. 31, 33).

Встановлено, що відповідачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 , але в ній не проживають, що підтверджується письмовими підтвердженнями сусідами (а.с. 21, 22).

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Отже, право відповідачів на користування спірною житловою площею виникло за згодою їх батька, головного наймача житлового приміщення в квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Правовідносини між сторонами врегульовані Житловим кодексом України як такі, що виникли з підстав надання ордеру на жиле приміщення в державному та/або комунальному житловому фонді.

Згідно ст. 9 ЖК України - громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду.

Статтею 58 ЖКУ визначено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем, житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України.

Згідно ст.72 ЖКУ визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживають у спірній квартирі понад встановлений законом строк, збереження права користування за ними, поважних причин не проживання чи перешкод їм у користуванні житловим приміщенням, суду не надано.

Відповідно до встановленого ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є такими, що втратили право користування житловим приміщенням (будинком), а реєстрація відповідачів у вищевказаному житловому приміщенні порушує законні права та інтереси позивача, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 322, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280, 284, 288, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право на користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_4 .

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі 848, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Малиновським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 21 квітня 2010 року, РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1610 (одна тисяч шістсот десять) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 07 грудня 2023 року .

Суддя: О.М. Сегеда