07.12.2023 Єдиний унікальний № 371/1492/23 провадження № 2-о/371/40/23
Миронівський районний суд Київської області
Провадження № 2-о/371/40/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Поліщука А.С.,

при секретарі Овчаренко В.С.,

за участі

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку цивільного судочинства заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту проживання в зоні посиленого радіологічного контролю з метою призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку,-

В С Т А Н О В И В :

До Миронівського районного суду з вищевказаною заявою звернулася позивач ОСОБА_1 та просила суд: встановити факт, що заявник ОСОБА_1 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживала за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу із 01 вересня 1988 року по 03 березня 1990 року.

Свою вимогу обґрунтовувала тим, що маючи намір отримати пенсію за віком згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ( далі - Закон № 796 ), 09 серпня 2023 року вона звернулась із відповідною заявою до Головного управління пенсійного фонду України у Київській області.

Рішенням від 16 серпня 2023 року за № 37 Головного управління пенсійного фонду України у Київській області їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Підставою відмови була та обставина, що однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796 є - постійно проживати чи постійно працювати в зоні радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року не менше 4 років. Документально у мене підтверджено період мого проживання станом на 01.01.1993 року - 2 роки, 09 місяців, 29 днів.

Перелік населених пунктів віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджений постановою КМУ від 23 липня 1991 року за № 106 до якого внесені зімни згідно із постановою КМУ від 16 жовтня 2008 року за № 914.

Так як заявник була з вересня 1988 року по 03 березня 1990 року зареєстрована в селі Забір`є Києво-Святошинського району Київської області, проте фактично проживала в м. Миронівка Київської області то іншого способу як судового захисту своїх прав вона не має.

Факт постійного проживання в м. Миронівка Київської області із 01 вересня 1988 року підтверджується наступними обставинами.

Після закінчення середньої школи в м. Миронівка Київської області заявник поступила на навчання до Дніпропетровського професійно-технічного училища хлібо- пекарної промисловості, яке закінчила в 15 липня 1986 року. До 21 липня 1987 року проживала в м. Дніпро (Дніпропетровськ).

Із ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала в АДРЕСА_2, де і була зареєстрована. Працювала в Комбінаті шкільних їдалень Києво-Святошинської райспоживспілки.

25 липня 1987 року уклала шлюб із ОСОБА_3 .

Будучи вагітною, перебуваючи у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами, 01 вересня 1988 року переїхала постійно проживати в м. Миронівка Київської області у будинок матері, за адресою АДРЕСА_1 де і проживає по даний час.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї народився син ОСОБА_4 .

Син по факту народився в м. Миронівка Київської області.

03 березня 1990 року вона офіційно зареєструвалась за адресою фактичного проживання АДРЕСА_1 .

27 серпня 1993 року шлюб між заявником та ОСОБА_3 розірвано.

12 жовтня 1993 року уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».

Факт постійного проживання в м. Миронівка Київської області із 01 вересня 1988 року підтверджується наступним:

-амбулаторною картою за № НОМЕР_2 на ім`я сина ОСОБА_4 виданою Миронівською Центральною районною лікарнею;

-епікризом пологового будинку де зазначено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Миронівка;

-записом дородового патронажу ОСОБА_1 виконані Миронівською ЦРЛ;

-записами медичного огляду ОСОБА_8 ЦРЛ за період січня 1989 по квітень 1990 років;

-картою обліку профілактичних імунізацій ОСОБА_4 за період з 31.12.1988 по 30.08.1993 року виконаних Миронівською ЦРЛ;

-свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 27.03.2013 ВТС № 097783, згідно якого будинок в якому заявник проживала належав її матері.

В судовому засіданні заявник та її представник свою вимогу підтримали та просили її задовольнити із підстав зазначених в заяві.

Суд заслухавши пояснення учасників судового засідання, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ст. 17 Цивільного кодексу Української СРСР ( діяв на час спірних відносин) - місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 14 листопада 2001 року по справі № 15-рп/2001 зазначив, що

Право на свободу вибору місця проживання в межах держави як невід`ємне право кожної людини закріплено Загальною декларацією прав людини 1948 року (частина перша статті 13), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права 1966 року (стаття 12), Протоколом N 4 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року (стаття 2) та іншими міжнародно-правовими актами.

Вільне пересування і вибір місця проживання є суттєвою гарантією свободи особистості, умовою її професійного і духовного розвитку. Це право, як і інші права і свободи людини, є невідчужуваним та непорушним (стаття 21 Конституції України).

Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що місце проживання це житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Реєстрація місця проживання здійснюється за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Аналіз зазначених норм законодавства України дає можливість дійти висновку особа, яка на законних підставах перебуває в Україні не обмежена в праві проживання не за місцем своєї реєстрації, тобто може проживати не за зареєстрованим місцем проживання.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 у період із 01 вересня 1988 року постійно зверталася до Миронівської Центральної районної лікарні, де проходила дородовий патронаж та ІНФОРМАЦІЯ_3 народила ситна ОСОБА_4 . У період із 31.12.1988 по 30.08.1993 року забезпечувала в цьому медичному закладі його профілактичну імунізацію.

Крім того будучи допитаними в судовому засіданні у якості свідків, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 дали покази, що заявник ОСОБА_1 дійсно проживає в будинку своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 , із часу вагітності сином ОСОБА_4 до сьогоднішнього дня.

За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність належними і допустимими доказами того факту, що ОСОБА_1 , у період часу із 01 вересня 1988 року по 03 березня 1990 року постійно проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Оскільки законом не встановлено іншого порядку встановлення та підтвердження факту проживання заявника не за зареєстрованим місцем проживання, враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 95, 258-259, 263, 272, 293, 315, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1.Заяву задовольнити.

2.Встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу із 01 вересня 1988 року по 03 березня 1990 року.

3.На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

4.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис А.С. Поліщук

ЗГІДНО З ОРИГІНАЛОМ

Суддя А.С. Поліщук

Повний текст судового рішення складено 12 грудня 2023 року