Провадження № 2/522/2281/23
Справа № 522/8106/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Волошина А.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД», про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Обслуговуючий кооператив «Екодом-1» в особі представника Згода О.О. 01.07.2022 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД» та просить:

- визнати недійсним договір №3 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 10.03.2017, підписаний між ОК «Екодом-1» від імені голови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час підготовки та подачі до Міністерства юстиції України скарги 24.10.2019 стало відомо, що нібито 10.03.2017 невстановленими особами від імені ОК «Екодом-1» в особі голови кооперативу Корнієнко Н.О. та ОСОБА_1 підписаний договір про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» №3, згідно умов якого позивач зобов`язався організувати будівництво двухрівневого підземного паркінгу у багатоповерховому будинку з підземним паркінгом та вбудовано-прибудованими громадським приміщеннями по АДРЕСА_1 за рахунок внесків учасника та внесків інших асоційованих членів, здати його в експлуатацію, передати учаснику паркомісце (секція 1, поверх -2, загальна площа 16 кв.м, номер 3) в об`єктів будівництва. Відповідачу також 10.03.2017 видано довідку про нібито повну оплату по договору, між сторонами укладено акт прийму-передачі. Позивач вважає ці документи підробленими, тому звернувся до відділку поліції. В кримінальному провадженні було допитано свідка ОСОБА_3 , згідно показань якої ОСОБА_1 вона не знає та ніколи його не бачила, договір підписаний за допомогою факсиміле, кошти вона не отримувала. Так само їй не відомо хто підписав довідку та акт. Сторони не погоджували використання факсиміле, тому наявність факсимільного відтворення підпису ОСОБА_3 суперечить ч.3 ст. 207 ЦК України. Умови договору не виконувалися, адже на розрахунковий рахунок ОК «Екодом-1» кошти від ОСОБА_1 не надходили. Рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 було скасоване наказом Міністерства юстиції України, який на разі оскаржується відповідачем (справа №757/18453/20-ц). Право власності на теж паркомісце зареєстроване за ТОВ «Сайленд». Тож, оскаржуваний договір викликає суперечності між ОК «Екодом-1» та ТОВ «Сайленд», що може потягти за собою матеріальні претензії третьої особи до позивача, що спричинити майнову шкоду позивачу.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05.07.2022 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 25.08.2022.

До суду 15.08.2022 надійшла позовна заява третьої особи ТОВ «Сайленд» в особі представника Згода О.О. про визнання недійсним договору.

Ухвалою від 22.08.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про проведення засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 23.08.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про проведення засідання в режимі відеоконференції.

До суду 25.08.2022 надійшов відзив представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 , згідно якого заперечують проти задоволення позову.

В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, адже ОК «Екодом-1» знав про існування оскаржувано договору з моменту його укладення. Подання такого позову є зловживанням права, адже судом розглядалася справа №522/2006/21 за позовом ТОВ «Ханбер», де ОК був відповідачем щодо оскарження, зокрема, того ж договору. Вказує, що відповідач сплатив всі внески, що підтверджується відповідними квитанціями та довідками. Оскаржуваний договір не може порушувати права позивача, оскільки він виконаний сторонами та припинив свою дію. Зазначення позивача про можливу майнову шкоду є вимогою на майбутнє та нічим не підтверджено. Матеріали кримінального провадження не можуть прийматися до уваги, адже до них застосовуються норми КПК, згідно яких суд може обґрунтовувати свої висновки лиш на показання, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, але не показаннями наданим слідчому.

У підготовчому засіданні 25.08.2022 було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи з метою підготовки відповіді на відзив, наступне засідання призначено на 02.11.2022.

До суду 30.08.2022 надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_5 , згідно якої зазначено, що позивачем не пропущено строк позовної давності, адже документи отримані при підготовці скарги, відповідач зареєстрував право власності за собою 01.08.2019 і до цього часу позивач не міг знати про існування оскаржуваного договору. Посилання на справу у якій позивач був відповідачем не змістовне, адже обґрунтування позову у ТОВ «Ханбер» та ОК «Екодом-1» зовсім різні. Відповідач без волі позивача розпорядився його майном, тому права позивача порушені. ОСОБА_1 жодних квитанцій на підтвердження сплати по договору не представив. Довідка та акт про сплату не є первинним бухгалтерським документом. Доводи про виконання договору позивач спростовує тим, що вважає, що оскаржуваний договір взагалі не укладався. Ніяких позовних вимог на майбутнє позивачем не заявлялося. Протокол допиту свідка слідчим додано з метою доведення необхідності виклику та допиту свідка ОСОБА_6 .

У підготовчому засіданні 02.11.2022 проведеному за участі представника позивача та третьої особи ОСОБА_5 було задоволено клопотання представника відповідача про відкладення та зобов`язано секретаря судового засідання надати доступ представнику відповідача до справи в підсистемі «Електронний суд», розгляд справи відкладено на 15.12.2022.

До суду 15.12.2022 надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких представник відповідача ОСОБА_4 зазначає, що зміна керівництва у ОК не може свідчити про те, що позивач не знав про існування оспорюваного договору. Довідки та акт вважає належним доказами виконання умов договору, знову наголошує на неможливості прийняття такого доказу як протокол допиту свідка.

У підготовчому засіданні 15.12.2022 проведеному за участі представника позивача та третьої особи ОСОБА_5 було задоволено клопотання про виклик свідків, залишено без розгляду клопотання про витребування доказів, було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про забезпечення судових витрат, прийнято до провадження відзив, відповідь на відзив, також було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 23.02.2023.

Ухвалою від 15.12.2022 відмовлено у прийнятті до провадження позовної заяви третьої особи ТОВ «Сайленд».

Ухвалою від 16.12.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про проведення засідання в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 23.02.2023 було ухвалено продовжити розгляд справи в заочному провадженні, оголошено перерву до 31.03.2023.

У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 31.01.2023 розгляд справи було відкладено на 11.04.2023.

Ухвалою від 31.03.2023 здійснено привід свідка у судове засідання 11.04.2023 ОСОБА_6 .

У судовому засіданні 11.04.2023 проведеному за участі представника позивача та третьої особи ОСОБА_5 , представника відповідача ОСОБА_7 було допитано свідка ОСОБА_6 , оголошено перерву до 09.05.2023.

Ухвалою від 08.05.2023 було залишено без розгляду клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про проведення засідання в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 09.05.2023 проведеному за участі представника ОСОБА_5 було відмовлено у задоволені клопотання про витребування доказів, ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги.

Ухвалою від 09.05.2023 було залишено без задоволення заяву про призначення судово-технічної експертизи.

Ухвалою суду від 09.05.2023 було зупинено провадження у справі до розгляду цивільної справи №757/20926/20-ц.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_5 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу в результаті розгляду якої, постановою Одеського апеляційного суду від 17.10.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_5 було задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 09.05.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Справа 26.10.2023 повернулася до Приморського районного суду м. Одеси та була призначена до розгляду на 28.11.2023.

У судовому засіданні ОСОБА_5 вважав за можливе продовжити розгляд справи.

З урахуванням того, що судом вже було досліджено докази, вступні слова, зважаючи на те, що відповідач та його представник були повідомлені про розгляд справи належним чином, суд вважає за необхідне розглянути справу по суті.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22 травня 2021 року право власності на паркомісце №3, загальною площею 16 кв.м. в АДРЕСА_2 було зареєстроване за товариством з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД», про що свідчить інформаційна довідка №302472943 від 10.06.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.55-56).

На паркомісце №3, загальною площею 16 кв.м. в АДРЕСА_2 у період з 31.07.2019 по 07.02.2020 було зареєстроване право власності за ОСОБА_1 на підставі акту прийому-передачі від 22.03.2019 виданого ОК «Екодом-1», ОСОБА_1 , договору про сплату пайових внесків №3 від 10.03.2017, укладений між ОК «Екодом-1» та ОСОБА_1 . Право власності припинено на підставі наказу Міністерства юстиції України №452/5 від 06.02.2020, про що свідчить інформаційна довідка №302527399 від 10.06.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (т.1 а.с.57-60).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

За положеннями статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Договір №3 про сплату пайових внесків у ОК «Екодом-1» від 10 березня 2017 року, який оскаржується, укладено між Обслуговуючим кооперативом «Екодом-1» в особі голови кооперативу Дзюби Наталії Олександрівни та ОСОБА_1 щодо паркомісця №3 в секції 1, на -2 поверсі, загальною площею 16 кв.м., під номер 3 (а.с.19-21).

Свідок ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище ОСОБА_9 , про що свідчить актовий запис про шлюб №2133 від 08.11.2017 (т.1 а.с.241) Н.О. вказувала, що працювала головою правління ОК «Екодом-1», прізвище ОСОБА_1 їй знайоме, але не пам`ятає, на запитання представника позивача «Чи підписувала вона договір?» сказала, що відповісти не може, треба підготуватися, також сказала, що не пам`ятає про розрахунок.

Частиною третьою статті 9 Закону України "Про інвестиційну діяльність" передбачено право інвестування та фінансування однієї квартири в об`єкті будівництва кількома інвесторами можливе виключно за умови укладення між ними договору в письмовій формі, в якому визначаються частка кожного інвестора та порядок внесення ним відповідної інвестиції.

Існування відповідних договірних відносин між сторонами не доведено.

За положеннями статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено статтею 215 ЦК України.

Так, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа.

За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом, тому в кожній справі про визнання договору недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

У постанові від 24 лютого 2021 року у справі N 233/3516/18-ц (провадження N 61-4805св20) Верховний Суд вказав, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому, обов`язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення та (або) оспорювання його прав та інтересів.

Інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції України, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року N 18-рп/2004.

На разі право власності за ОСОБА_1 на паркомісце №3 було скасоване, єдиним власником майна є ТОВ «САЙЛЕНД».

Оскаржуючи договір про пайову участь, позивач вказує про можливі матеріальні претензії ТОВ «САЙЛЕНД» до кооперативу, однак позивач не вказує, яким чином його права будуть захищені при визнанні договору недійсним.

Наслідками недійсності договору є реституція, тобто повернення сторін до попереднього стану, однак право власності на предмет оскаржуваного договору належить третій особі, тобто визнання недійсним договору укладеного між позивачем та відповідачем не матиме наслідком повернення майна у власність позивача.

Отже, не вбачається порушення суб`єктивного цивільного права (інтересу) позивача та не визнання чи оспорення його, для того, щоб застосувати такий спосіб захисту, як визнання правочину недійсним. Визнання оскаржуваного договору недійсним не призведе до повернення сторін до попереднього стану, а підстав для захисту позивача від можливих претензій третьої особи не встановлено.

У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, тому позов слід залишити без задоволення.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому ст. 261 ЦК України встановлено, що початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як вказує Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18) сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення, строки позовної давності не застосовуються.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Обслуговуючого кооперативу «ЕКОДОМ-1» (, м. Одеса, вул. Віри Інбер, буд. 5, оф. 1) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «САЙЛЕНД» (, м. Одеса, вул. Аеропортівська, 33А), про визнання договору недійсним залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 06 грудня 2023 року.

Суддя: В.Я. Бондар