Справа № 462/6668/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2023 року Залізничний районний м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря судових засідань: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування, суд

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на частину земельної ділянки площею 0,0896 га закріпленої за будинком номер АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мама ОСОБА_3 , 1953 року народження, яка була власником будинку АДРЕСА_1 та закріпленої за будинком земельної ділянки . Після смерті матері позивач успадкувала будинок АДРЕСА_1 , однак в отриманні свідоцтва про право на спадщину на земельної ділянки нотаріус відмовила, вказуючи на те, що частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначені. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити.

Суд, ухвалив провести розгляд справи по суті у підготовчому засіданні за відсутності сторін, які подали суду заяви, у яких просять суд проводити розгляд справи за їх відсутності, а також те, що відповідач позовні вимоги визнав повністю.

Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та зібрані по справі докази, суд виходив з наступного.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище: ОСОБА_4 /свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , а.с. 8/ є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 /свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , а.с.9/

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 /а.с.6/.

Після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу №56/2021, згідно якої на час смерті їй належали, серед іншого майна, 1/2 частки у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що до нього відносяться та на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0896 га, кадастровий номер :06:020:0075, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за закном після смерті ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу звернулася її дочка/позивач ОСОБА_1 , при цьому, чоловік померлої ОСОБА_6 відмовився від належної йому частки у спадщині на користь позивача /матеріали спадкової справи №56/2021/.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №56/2021 10.03.2023 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сосновською О.Я. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що до нього відносяться.

Згідно долученого до матеріалів справи державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №562254 земельна ділянка площею 0,0896 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (відповідач) /а.с.5/.

Згідно відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сосновської О.Я. від 28.08.2023 року на заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо спадкового майна - частка в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0896 га, кадастровий номер :06:020:0075, місце розташування якої: АДРЕСА_1 , нотаріус не може вчинити такої нотаріальної дії у зв`язку із тим, що у документах, що підтверджують право власності на нерухоме майно не визначено частку кожного з учасників спільної сумісної власності, а тому роз`яснено про необхідність вирішення даного питання у судовому порядку /а.с.10/.

Згідно ч.2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України).

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 357 ЦК України частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За змістом ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ч. 4, 5 ст. 89 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки; поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Частиною першою статті 120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19).

Разом з тим, положення ст. 120 ЗК України мають застосовуватися з врахуванням норм матеріального права, що визначають особливості регулювання права спільної сумісної власності.

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка належала ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Її поділ або виділення з неї окремих часток за життя ОСОБА_3 не проводився, розмір її частки не визначався.

Таким чином, ОСОБА_3 була співвласником спірної земельної ділянки, яка належала двом особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, і це право перейшло до позивачки.

Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 489/2165/19 та від 28 липня 2021 року у справі № 346/5216/18.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, ч.1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, оскільки заява про визнання позову відповідачем подана до початку розгляду справи по суті, суд приходить до переконання, що із відповідача слід стягнути 50% сплаченого позивачем судового збору при поданні позову до суду, а тому із відповідача на користь позивача слід стягнути 3230,00 гривень судових витрат.

Керуючись ст. 12-13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 35, 368, 1225, 1226, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст. 86, 89, 120 ЗК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 / в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на (одну другу) частину земельної ділянки площею 0,0896 га, кадастровий номер :06:020:0075, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: обслуговування житлового будинку.

Повернути ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 вл/ з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 3230,00 /три тисячі двісті тридцять/ гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 / на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 вл/ понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору при поданні позову до суду у розмірі 3230,00 /три тисячі двісті тридцять/ гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Повне рішення суду складено 06 грудня 2023 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.