Справа № 521/7003/22
Провадження №2/521/511/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Петренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання недійсним контракту у частині строку дії контракту, визнання контракту безстроковим трудовим договором, визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», в якому просила суд визнати недійсним контракт №21, укладений 16 квітня 2015 року між Пасажирським вагонним депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 , та додаткових угод до контракту в частині строку дії контракту.

Визнати контракт №21, укладений 16 квітня 2015 року між Пасажирським вагонним депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 , безстроковим трудовим договором.

Визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) №213/ОС, табельний номер №1927, виданий 13 квітня 2022 року начальником Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» Сидоренко С.В., про припинення трудового договору (контракту) з провідником пасажирського вагону ОСОБА_1 за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі у Виробничому підрозділі Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» з дати звільнення 15 квітня 2022 року на посаді провідника пасажирського вагону.

Стягнути з Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 квітня 2022 року до дня поновлення на роботі.

Вимоги обґрунтовує тим, що 19 квітня 2022 року їй вручено наказ (розпорядження) №213/ОС, табельний номер №1927, про припинення трудового договору (контракту), виданий 13 квітня 2022 року начальником Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» Сидоренко С.В., яким провідника пасажирського вагону ОСОБА_1 було звільнено на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України.

В тексті наказу №213/ОС від 13 квітня 2022 року зазначено, що підставою для його видання є п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Із текстом оскарженого наказу №213/ОС ОСОБА_1 ознайомилась 19 квітня 2022 року, про що нею зроблено відповідну відмітку нижче тексту наказу.

Позивачка вважає наказ незаконним, безпідставним, виданим з порушенням ст.. 43 Конституції України, приписів КЗпП України та таким, що підлягає скасуванню.

16 квітня 2015 року між Пасажирським вагонним депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 , укладено контракт №21 на виконання обов`язків провідника пасажирського вагона на строк до 15 квітня 2018 року.

Додатковою угодою від 15 березня 2018 року контракт продовжений до 15 квітня 2019 року.

В подальшому сторонами неодноразово укладались додаткові угоди до контракту №21 від 16 квітня 2015 року.

Наказом (розпорядженням) №213/ОС, табельний номер №1927 від 13 квітня 2022 року ОСОБА_1 , звільнено з посади провідника пасажирського вагона з 15 квітня 2022 року по закінченю строку трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Позивачем не порушувалися жодні положення трудового договору (контракту) №21 від 16 квітня 2015 року, на протязі багатьох років чесно і сумлінно виконувались посадові обов`язки, дотримувались всі положення посадової інструкції.

Від представника АТ «Укрзалізниця» надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить в задоволені позовної заяви ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

При цьому зазначає, що наказом №213/ос від 13.04.2022 року ОСОБА_1 звільнена на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП, по закінченню строку трудового договору. Звільнення відбулося за умов передбачених контрактом №21 від 16.04.2015 року, а саме виконання роботи провідника пасажирських вагонів до обумовленого терміну. Після закінчення терміну контракту трудові відносини закінчуються. В свою чергу, роботодавець не зобов`язаний повідомляти працівника про закінчення строкових трудових відносин, оскільки терміни обумовлені сторонами під час підписання Контракту та додаткової угоди.

Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений.

Позивач свою волю виразила у заяві про прийняття на роботу, підписанні контракту №21 від 16.04.2015 року та додаткової угоди від 22.03.2019 року.

Окрім того на адресу проживання ОСОБА_1 надіслано повідомлення №ПКВЧД-3-14/203 від 13.04.2022 року, в якому зазначено, що трудові відносини будуть закінчені у визначений контрактом термін та було запропоновано з`явитися до відділу управління персоналом та соціальних питань виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» для ознайомлення з переліком вільних вакансій для подальшого працевлаштування з урахуванням освіти та досвіду роботи (отримання листа підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення).

20.04.2022 року було складено акт, за підписами трьох працівників у зв`язку з відмовою останньої від ознайомлення з переліком вакантних посад.

Враховуючи, що звільнення відбулося з дотриманням норм законодавства, порядок щодо компенсації грошових коштів за час вимушеного прогулу не застосовується.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщені належним чином та своєчасно.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про слухання справи сповіщений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що Акціонерное товариство «Українська залізниця» в особі виробничого підрозділу Пасажирського вагонного депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзаліниця» (далі - АТ «Українська залізниця» в особі ВП ПВД станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзаліниця»» є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку і діє на підставі Статуту.

Наказом №213/ос від 13.04.2022 року ОСОБА_1 звільнена з посади провідника пасажирського вагона на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню трудового договору.

Звільнення відбулося за умов, передбачених контрактом №21 від 16.04.2015 року, а саме виконання роботи провідника пасажирських вагонів до обумовленого терміну.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04 липня 1996 року №273 трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення "Про дисципліну працівників залізничного транспорту України", іншими актами законодавства України про працю. Особливості умов праці, соціально-побутового і житлового забезпечення, режиму робочого часу та часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту загального користування, робота яких безпосередньо пов`язана з рухом потягів, встановлюються АТ "Укрзалізниця" згідно з чинним законодавством України за погодженням з галузевими профспілками. Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно до Постанови КМУ від 15 липня 1997 року №764 «Про затвердження переліку категорій та посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору» передбачено, що з категорією посад «провідник пасажирських вагонів» контракт укладається на визначений термін.

Тобто, провідник пасажирських вагонів може працювати виключно на підставі строкового трудового договору. Кінцеве рішення, у випадку волевиявлення на працю з іншої сторони, щодо продовження терміну контракту, залишається у роботодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Отже, строковий трудовий договір може бути укладено лише у випадку, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк.

У Постанові ВСУ від 26.12.2018 року у справі №640/498/17 ц (провадження №61-5428св18), де колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зробила висновки, якими слід керуватися у даній категорії справ, а саме:

1. Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи,організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

2. Статтею 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, таким, що укладається на час виконання певної роботи.

3. Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він вже виразив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. Одночасно він виразив і волю на припинення такого трудового договору по закінченні строку, на який він був укладений.

4. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

5. Звільнити працівника у зв`язку із закінченням строку трудового договору можна як у період тимчасової непрацездатності, так і в період перебування його у відпустці, оскільки частиною третьою статті 40 КЗпП України встановлено заборону щодо щодо звільнення працівників у період тимчасової непрацездатності та перебування у відпустці лише з ініціативи роботодавця, тобто з підстав, передбачених у статтях 40,41 КЗпП.

Аналогічні позиції викладені у Постанові Верховного Суду від 6 березня 2018 року у справі №664/2284/16-ц (касаційне провадження №61-3492св18), Постанові Верховного Суду №297/1656/17 (провадження №61-4797св19), Постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №607/18964/18.

Відповідно до додаткової угоди до контракту від 16.04.2015 року №21 контракт продовжений до 15.04.2022 року включно.

Тобто, існування самого факту підписання строкового трудового договору є підставою вважати, що між сторонами відбулося волевиявлення у вигляді спільних домовленостей про початок трудових відносин і їх закінчення.

Позивач свою волю виразив у заяві про прийняття на роботу, підписанні контракту №21 від 16.04.2015 року та додаткової угоди від 22.03.2019 року.

Тому, у роботодавця не виникає зобов`язання щодо продовження ьорудових обов`язків з працівником, а тільки залишається їх правом.

Як вбачається з матеріалів справи на адресу проживання позивачки ОСОБА_1 надіслано повідомлення №ПКВЧД-3-14/203 від 13.04.2022 року, в якому зазначено, що трудові відносини будуть закінчені у визначений контрактом термін та було запропоновано з`явитися до відділу управління персоналом та соціальних питань виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» для ознайомлення з переліком вільних вакансій для подальшого працевлаштування з урахуванням освіти та досвіду роботи. Отримання листа підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

20.04.2022 року було складено акт, за підписами трьох працівників у зв`язку з відмовою останньої від ознайомлення з переліком вакантних посад.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням норм законодавства, порядок щодо компенсації грошових коштів за час вимушеного прогулу не застосовується.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись Главою 9 Розділу ІІІ ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання недійсним контракту у частині строку дії контракту, визнання контракту безстроковим трудовим договором, визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору (контракту), поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про учасників справи згідно ст. 265 ч.5 п.4 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Виробничий підрозділ Пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (, 65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 26).

Суддя: І.В. Плавич