У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2023 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль

ОСОБА_1 - заявник/позивач

ОСОБА_2 - відповідач

ВСТАНОВИВ:

Заявником подано заяву про повернення судового збору у справі № 754/15387/23.

Заяву про повернення судового збору разом із справою № 754/15387/23 головуючому передано 15.11.2023.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27.10.2023 у справі № 754/15387/23 позивачеві повернуто позов разом із доданими до нього документами.

Листом суду від 27.10.2023 копію ухвали від 27.10.2023 у справі № 754/15387/23 і позов разом із доданими до нього документами повернуто/надіслано позивачеві (в тому числі оригінал фіскального документа про судовий збір).

Заява про повернення судового збору направлена до суду поштою і самій заяві вказується (графа Додатки) про долучення до цієї заяви оригіналу квитанції, що не відповідає дійсності та спростовується актом канцелярії суду від 13.11.2023 про те, що оригінал квитанції відсутній.

Сама прохальна частина заяви про повернення судового збору виготовлена неякісно, що унеможливлює читання частини тексту.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2020 у справі № 757/1782/18: «Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 12.08.2021 у справі № 438/1673/13-ц: «Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.».

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

До заяви про повернення судового збору додається ніким не завірена і неякісно виготовлення копія фіскального документа з найменуванням «Фіскальний чек», а не квитанція і частина тексту цього документа непридатна для читання.

У зв`язку з тим, що в заяві про повернення судового збору йдеться про повернення коштів з державного бюджету, тому з метою уникнення формалізму та сприяння заявникові в доступі до правосуддя і отримання належного заява про повернення судового збору залишається без розгляду з наданням строку для усунення недоліків.

Недоліки мають бути усунуті шляхом подання нової редакції заяви про повернення судового збору, виготовленої у спосіб можливий для читання та поданням оригіналу документа, який підтверджує сплату судового збору.

При цьому, супровідний лист має містити номер справи і провадження та прізвище і ініціали судді.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву про повернення судового збору у справі № 754/15387/23 ОСОБА_1 (згідно позову: адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) залишити без руху та надати строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: