Справа № 372/1762/21
Провадження № 2-63/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря Куник О.В., позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 , представника відповідачки ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Української міської ради Обухівського району Київської області про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ

У травні 2021 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів, у якому із врахуванням заяви про зміну предмету позову від 21.02.2022 року, просила встановити їй земельний сервітут щодо постійного безоплатного користування частиною земельної ділянки, кадастровий номер :01:013:0056, яка розташована по АДРЕСА_1 , та належить на праві власності громадянці ОСОБА_3 для проходу та проїзду до земельної ділянки із кадастровим номером :01:013:0011, яка розташована по АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у червні 2020 року позивачка стала власницею земельної ділянки із кадастровим номером :01:013:0011, та почала використовувати її за цільовим призначенням. Сусідка, відповідачка по справі, ОСОБА_3 повідомила позивачці, що під`їзд, прохід до земельної ділянки позивачки проходить через земельну ділянку площею 0,1653 га, кад.номер :01:013:0056, та належить на праві власності ОСОБА_3 . Позивачка звернулась до міської ради із заявою для вирішення спору. Рішенням Української міської ради №268/0/7-20-74-7 від 21.10.2020 року вирішено викупити частину земельної ділянки для суспільних потреб по АДРЕСА_1 у громадянки ОСОБА_3 , яка надала згоду на таке відчуження для відновлення проїзду до земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0011, яка належить ОСОБА_1 . У подальшому ОСОБА_3 відмовилась продавати ділянку, тим самим обмежила право позивачки на вільне володіння земельною ділянкою та використання її за цільовим призначенням, що позбавляє її під`їзду, проходу до майна, яка належить позивачці на праві приватної власності.

04.08.2021 року прийнято позовну заяву, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

26.08.2021 року представником відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_5 подано відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у позові з наступних підстав. У 2000 році відповідачка ОСОБА_3 придбала за договором купівлі-продажу житловий будинок із надвірними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 . В подальшому ОСОБА_3 звернулась до Української міської ради з метою приватизації земельної ділянки, на якій розташований будинок та город навпроти. У 2000 році розроблено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам м. Українка, в тому числі і ОСОБА_3 . В Акті встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі ділянки від жовтня 2000 року, колишній власник земельної ділянки площею 0,052 га з кадастровим номером :01:013:0011 ОСОБА_6 погодила межі ділянки ОСОБА_3 , та поставила в Акті свій підпис. Межі погоджувались в існуючій дерев`яній огорожі та умовними лініями. Крім того, в Акті зазначено, що ніяких претензій при встановленні зовнішньої межі не заявлено. Межі погоджені і не викликають спірних питань. 26.09.2000 року рішенням Української міської ради №302 затверджено технічну документацію по інвентаризації земельних ділянок громадян м. Українка, проведеної Васильківським регіональним земельно-кадастровим бюро по фактичному користуванню та передано земельні ділянки у приватну власність згідно з додатком. Таким чином, ні під час встановлення меж, ні під час передачі земельних ділянок ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не виникало жодних спорів щодо меж земельних ділянок чи проїзду. Ні проходу, ні проїзду до земельної ділянки, яка на даний час належить позивачу, ніколи не було. Тому вважає, що позивачка вводить суд в оману.

25.10.2021 року ГУ Держагеокадастру у Київській області подано до суду відзив на первісні позовні вимоги, в якому просив відмовити у позові повністю.

21.02.2022 позивачкою подано заяву про зміну предмету позову.

14.06.2022 року ухвалою суду призначено по справі судову земельно-технічну експертизу за ініціативою позивачки.

29.07.2022 року ухвалою судді поновлено провадження по цивільній справі за позовом для вирішення питання про подачу документів, необхідних експертові для проведення експертизи.

20.02.2023 року ухвалою суду провадження у справі зупинено до моменту проведення по справі земельно-технічної експертизи.

27.07.2023 року ухвалою судді поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання.

28.09.2023 року представником відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_5 подано до суду зауваження до висновку судової земельно-технічної експертизи.

04.10.2023 рок ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

У судовому засіданні відповідачка та її представник щодо позовних вимог заперечили, просили відмовити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що Рішенням Української міської ради народних депутатів від 14 квітня 1998 року №189 передано у приватну власність гр. ОСОБА_6 - земельну ділянку загальним розміром 0,052 та., цільове призначення для ведення садівництва, яка розташована в

АДРЕСА_3 грудня 1998 року Українська міська рада видала державний акт на право приватної власності на землю серія ІУ-КВ № 095186.

Державний акт на право приватної власності на землю зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №856.

Відповідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки, яка є складовою частиною державного акту на земельну ділянку вказано 4 суміжні межі:

від А до Б ОСОБА_7 ;

від Б до В - землі міськради (Української міськради);

від В до ОСОБА_8 ;

від Г до А - землі міськради (Української міськради);

На момент видачі вищевказаного державного акту на земельну ділянку в частині суміжної земельної ділянки, позначеної на плані зовнішніх меж літерою від Б до В суміжний землевласник - ОСОБА_3 (відповідач) відсутня.

05 жовтня 2013 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, Семенченко В.1. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, згідно якого ОСОБА_6 (Продавець) продала, а ОСОБА_9 (Покупець) придбав земельну ділянку загальним розміром 0,0525 га., кадастровий номер ділянки :01:013:0011, що розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального садівництва.

01 червня 2020 року між ОСОБА_9 (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальним розміром 0,0525 га., кадастровий номер ділянки :01:013:0011, що розташована в АДРЕСА_1 , категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення земельної ділянки: для індивідуального садівництва.

Сусідами позивачки є відповідачка по справі ОСОБА_3 , якій на праві власності належить земельна ділянка із кадастровим номером :01:013:0056, площею 0,1653, на підставі Державного акту № 1476 від 15.12.2000 року, виданого Українською міською радою Обухівського району Київської області.

ОСОБА_3 повідомила мені про те, що під`їзд, прохід до моєї земельної ділянки проходить через її земельну ділянку загальною площею 0,1653 га., кад.номер :01:013:0056, яка належить їй на праві власності згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія та номер: 1476, виданий 15.12.2000 року, видавник: Українська міська рада; відомості з ДЗК, серія та номер: 25769519, виданий 05.11.2020 року, видавник Державний земельний кадастр України.

11 червня 2020 року позивачка зверталася із заявою до Української міської ради Обухівського району Київської області про вирішення спору з приводу користування належною їй земельною ділянкою, до якою в неї відсутній під`їзд та проїзд.

Реакцією на вказану заяву стало рішення Української міської ради Обухівського району Київської області від 21.10.2020 року, яким вирішено питання про викуп частини земельної ділянки кадастровий номер :01:013:0056 АДРЕСА_1 у громадянки ОСОБА_3 для відновлення проїзду до земельної ділянки позивачки із кадастровим номером :01:013:0011. яка надала згоду на таке відчуження для відновлення проїзду до земельної ділянки з кадастровим номером :01:013:0011, яка належить ОСОБА_1 .

В подальшому на виконання вказаного рішення органу місцевого самоврядування позивачкою розроблена технічна документація для встановлення сервітуту, яка не мала наслідком практичної реалізації через відмову відповідачки ОСОБА_3 на його добровільне позасудове встановлення. На підтвердження вказаного факту щодо розроблення відповідної технічної документації позивачкою та її представником не подано доказів на належній процесуальній стадії судового провадження і їхні доводи обмежені поясненнями ОСОБА_1 .

Незважаючи на те, що представник відповідачки в судовому засіданні, обґрунтовуючи підстави для відмови в позові, зазначав, що ОСОБА_1 не було вжито жодних дій для встановлення сервітуту в позасудовому порядку, суд бере до уваги, що відповідачка ОСОБА_3 під час підготовчого засіданні та під час судового розгляду підтвердила, що заперечує встановлення сервітуту для ОСОБА_1 на її земельній ділянці, вважаючи, що для цієї мети є більш сприятливі варіанти, зокрема, на іншій земельній ділянці.

В зв`язку із чим суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що позивачкою вичерпані можливості для встановлення сервітуту в позасудовому порядку на договірних засадах із відповідачкою по справі.

У висновку експерта №238/07-2022 від 05.07.2023 року, призначеного для вирішення питань, які потребують спеціальних знань, зазначено наступне. Фактично (на місцевості) під`їзна ґрунтова дорога до земельної ділянки загальною площею 0,0525 га, кадастровий номер :01:013:0011, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , відсутня.

Фактично частина «ґрунтової» під`їзної дороги до земельної ділянки ОСОБА_1 (кадастровий номер :01:013:0011) не перебуває у приватній власності громадянки ОСОБА_3 , земельної ділянки площею 0,100 га, кадастровий номер :01:013:0055

Водночас при дослідженні було встановлено, що фактично частина «ґрунтової» під`їзної дороги до земельної ділянки ОСОБА_1 (кадастровий номер :01:013:0011) частково перебуває у приватній власності громадянки ОСОБА_3 , яка входить до складу земельної ділянки площею 0,1653 га, кадастровий номер :01:013:0056.

Під`їзд та прохід до земельної ділянки загальною площею 0,0525 га кадастровий номер :01:013:0011, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , який є найменш обтяжливий для власника ділянки, запропонований у варіанті № 1, який зображений на малюнку № 9.

Можливий варіант проходу та під`їзду до земельної ділянки загальною площею 0,0525 га, кадастровий номер :01:013:0011, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 через земельну ділянку кадастровий номер :01:013:0056, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , з метою встановлення постійного, безоплатного земельного сервітуту із зазначенням конфігурації, площі, промірів, каталогу координат ділянки з метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру України, описаний у варіанті № 1 дослідницької частини висновку, зображений на малюнку № 9, каталоги координат зазначені в таблиці № 1.

Вказаним висновком для проходу та проїзду до земельної ділянки із кадастровим номером :01:013:0011, що належить на праві власності ОСОБА_1 запропоновано встановити через земельну ділянку з кадастровим номером :01:013:0056, сервітут площею 0,0070 га, який обмежений лініями розподілу: від точки «1С» лінія розподілу довжиною 15,45 м, яка проходить в точку «2С»; від точки «2С» лінія розподілу довжиною 3,54 м проходить в точку «3С»; від точки «3С» лінія розподілу довжиною 3,5 проходить в точку «4С»; від точки «4С» лінія розподілу довжиною 19,06 м проходить в точку «5С»; від точки «5С» лінія розподілу довжиною 3,50 м проходить в точку «1С», де поворотна точка «1С» має координати Х5548153.33, Y3388875.44, поворотна точка «2С» має координати Х5548149.5, Y 3388890.41, поворотна точка «3С» має координати Х 5548148.1465, Y3388893.6833, поворотна точка «4С» має координати Х 5548144.8123, Y 3388892.6187, поворотна точка «5С» має координати Х 5548150.0257, Y 3388874.2835; поворотна точка «1С» знову має координати Х 5548153.33, Y 3388875.44.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача висновку експерта через те, що останній не розглянув інші потенційні варіанти для сервітуту на інших суміжних із ОСОБА_1 земельних ділянках.

Так, на сторінці 19 висновку в абз. 5 експерт зазначає «в даному випадку, враховуючи, що всі земельні ділянки, які межують з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:013:0011, що належить ОСОБА_1 , перебувають у приватній власності, забезпечити під`їзд, можливо шляхом встановлення сервітуту для проїзду та проходу, як передбачено ст. 99 ЗКУ». Далі в абз. 6 експерт продовжує міркування щодо варіативності встановлення сервітуту і зазначає «при розробці варіантів встановлення сервітуту для проїзду та проходу до земельної ділянки із кадастровим номером :01:013:0011, що належить ОСОБА_1 , було враховано найближче місцерозташування досліджуваної ділянки до наявних доріг та вулиць.» Тобто, очевидно, що критерій найближчого розташування наявних доріг та вулиць і став для експерта фактором, який визначив найменш обтяжливий для власника земельної ділянки сервітут із врахуванням множинності суміжних земельних ділянок.

В суду також відсутні підстави не довіряти висновку експерта, призначеного судовим рішенням експертній установі в установленому законом порядку. В зв`язку із чим аргументи представника відповідача про відсутність доказів компетентності експерта суд відносить на рахунок його припущень, які не мають буд-яких вагомого підґрунтя, і окрім цього ні суд, ні сторона позивача не зобов`язані докладати процесуальних зусиль для спростування припущень представника відповідача, висловлених в судовому засіданні. ЦПК України, зокрема, ст. 81, передбачає обов`язок стороні доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 395 ЦК України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Статтею 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з вимогами п. г ч. 1 ст. 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частиною 1 ст. 100 ЗК України передбачено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

При вирішенні спорів щодо встановлення сервітуту судам слід з`ясувати, чи звертався позивач з такою вимогою безпосередньо до власників майна і чи вирішувалось це питання між сторонами в добровільному порядку, чи не будуть внаслідок установлення сервітуту порушуватись права власників майна або інших його користувачів, чи може позивач задовольнити свою потребу у користуванні своїм майном інакше як установленням такого сервітуту. У рішенні суд повинен зазначити, в якій саме частині належного відповідачу майна встановлено сервітут і в якому розмірі, чітко визначити обсяг прав особи, що звертається з питанням обмеженого користування чужим майном.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

Статтею 98 ЗК України передбачено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 ЗК України визначено наступні види земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді, право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, інші земельні сервітути.

Згідно зі ст. 403 ЦК України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Положеннями ст. 404 ЦК України передбачено, що рраво користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом.

Враховуючи вимоги вищевказаних Законів, для забезпечення гарантованих прав власника земельної ділянки земельний сервітут має здійснюватися найменш обтяжливим способом. Це означає, що незручності у використанні власником своєї земельної ділянки, обтяженої земельним сервітутом, мають бути мінімальними, тобто такими, що суттєво не перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь - якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Під час судового розгляду відповідачка ОСОБА_3 особисто підтвердила той факт, що позивачка ОСОБА_1 намагалася врегулювати це питання. Вона, ОСОБА_3 , пропонувала позивачці встановити проїзд через іншу земельну ділянку, проте остання відмовилась.

Судом встановлено, що сторонами в добровільному порядку не досягнуто домовленості щодо встановлення сервітуту.

Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (зокрема, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Досліджуючи дотримання принципу пропорційності втручання в право відповідача мирного володіння майном та непорушності права власності вважаю, що дане втручання у вигляді встановлення земельного сервітуту є необхідним в демократичному суспільстві, без його встановлення позивач не може в повному обсязі користуватися власною земельною ділянкою; це втручання відповідає вимогам законодавства, тобто не є свавільним. Передбачене положенням ст. 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України; встановлення на користь позивача земельного сервітуту (права проходу та проїзду) відповідає критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, та дотримання справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача, який не позбавляється права володіння цією земельною ділянкою. Також суд звертає увагу, що запропонований варіант встановлення сервітуту у висновку земельно-технічної експертизи є цілком прийнятним, оскільки він є найменш обтяжливим, є найкоротшим та має найменшу площу.

Щодо безоплатності вказаного сервітуту слід зазначити наступне. Оскільки відповідачка обрала в якості правової позиції заперечення щодо встановлення сервітуту і як наслідок відмовилася висловлювати доводи щодо його оплатності чи безоплатності, суд, керуючись принципом змагальності та диспозитивності, зупиняється на варіанті, запропонованому позивачкою в заяві про зміну предмету позову.

Тож, вислухавши пояснення представників сторін, сторін, дослідивши матеріали справи, висновок експерта та, проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 908,00 грн. сплаченого позивачем судового збору за подання позовної заяви та витрати, пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 17500,00 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Української міської ради Обухівського району Київської області про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту задовольнити.

Встановити ОСОБА_1 земельний сервітут щодо постійного безоплатного користування частиною земельної ділянки, кадастровий номер :01:013:0056, яка розташована по АДРЕСА_1 , та належить на праві власності громадянці ОСОБА_3 для проходу та проїзду до земельної ділянки із кадастровим номером :01:013:0011, яка розташована по АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 на наступних умовах. Визначити площу земельного сервітуту 0,0070 га, який обмежений лініями розподілу: від точки «1С» лінія розподілу довжиною 15,45 м, яка проходить в точку «2С»; від точки «2С» лінія розподілу довжиною 3,54 м проходить в точку «3С»; від точки «3С» лінія розподілу довжиною 3,5 проходить в точку «4С»; від точки «4С» лінія розподілу довжиною 19,06 м проходить в точку «5С»; від точки «5С» лінія розподілу довжиною 3,50 м проходить в точку «1С», де поворотна точка «1С» має координати Х5548153.33, Y3388875.44, поворотна точка «2С» має координати Х5548149.5, Y 3388890.41, поворотна точка «3С» має координати Х 5548148.1465, Y3388893.6833, поворотна точка «4С» має координати Х 5548144.8123, Y 3388892.6187, поворотна точка «5С» має координати Х 5548150.0257, Y 3388874.2835; поворотна точка «1С» знову має координати Х 5548153.33, Y 3388875.44.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн., передбаченому за одну вимогу немайнового характеру, та витрати, пов`язані із проведенням експерти в розмірі 17 500 грн.

Судове засідання з приводу розподілу інших судових витрат призначити на 20 листопада 2023 року на 10 год. 00 хв., роз`яснивши сторонам про обов`язок подати докази понесених судових витрат протягом 5 днів із дня оголошення вступної та резолютивної частини цього рішення із виконанням вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В.Висоцька