Справа № 932/7371/22
Провадження № 2/932/656/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі судового засідання - Рошошка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2022 року для розгляду даної цивільної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О.

Ухвалою судді від 15.02.2023 року у даній цивільній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

14.06.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та його племінником ОСОБА_3 існує спір щодо визнання заповіту недійсним, який на даний час розглядається в Бабушкінському районному суді м. Дніпропетровська, номер справи № 932/11569/20. Під час вищезазначеної справи було допитано ОСОБА_2 свідка з боку ОСОБА_3 (відповідно до його заяви про виклик свідків), який є відповідачем у вказаній справі, з приводу фактів щодо стану здоров`я матері позивача ОСОБА_4 . Даний свідок під час свого допиту в судовому засіданні 25.06.2021 року зробив ряд заяв відносно позивача, які, на його думку, є такими, що не відповідають дійсності, знаходяться поза рамками справи, що розглядалася, та порушують його право на повагу до його честі та гідності. Так, в заяві про виклик свідка зазначається, що ОСОБА_3 просить суд допитати свідка ОСОБА_2 лише щодо стану здоров`я ОСОБА_4 . Проте, дані заяви ОСОБА_2 виходили за рамки цілей її допиту і, на його позивача думку не були оціночними (т.я. оціночною є односкладова характеристика, як-то: дурень, негідник тощо) та містили інформацію щодо його способу життя з деталізацією його життєвих обставин і його життєвих ситуацій. Зазначені заяви ОСОБА_2 він позивач оцінює як втручання в його приватне життя, яке, в свою чергу, призвело до стресової ситуації та необхідності надання невідкладної медичної допомоги, зокрема госпіталізації із зали судового засідання. В кінцевому випадку це призвело до тривалих фізичних та моральних страждань і до порушення життєвого устрою. Зокрема, свідком ОСОБА_2 повідомлені в судовому засіданні від 25.06.2021 року під час допиту в якості свідка наступні дані: що ОСОБА_1 не пішов на похорони власного батька, дане твердження супроводжувалося глумливим сміхом з боку відповідачки; що ОСОБА_1 жодного разу не було видно біля його матері ОСОБА_4 ; що ОСОБА_4 , мати позивача, проживала по АДРЕСА_1 (тобто за місцем проживання позивача) тому, що позивач зв`язувався з сумнівними особистостями і були побоювання (у матері позивача), що він (тобто позивач) «профукає» квартиру; що позивач півроку не спілкувався із своїм батьком, додаючи при цьому обширні коментарі, які не відповідають дійсності; що позивач не був на похоронах своєї матері ОСОБА_4 ; що позивач не має права судити вчинки своїх батьків.

Позивач у позовній заяві зазначає, що зазначені дані, зокрема те, що, за висловами відповідача, він не був на похоронах батька, півроку з ним не спілкувався, його не було видно біля матері, він не був на її похоронах, і що його мати жила з ним тому, що він зв`язувався із сумнівними особистостями і були побоювання, що він «профукає» квартиру, і що він не має права судити вчинки своїх батьків, є недостовірними, порушують його немайнове право на честь та гідність, створюють негативну його оцінку у суспільстві, а тому мають бути спростовані відповідними та допустимими доказами. До того ж, детальне втручання відповідачки в життєвий уклад позивача та ще й із визначенням його прав у відношеннях із батьками, є неприпустимим. Зокрема, згідно довідки відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради від 19 січня 2021 року №10/5-66, в період з 01.01.2008 року по 18.07.2011 рік за адресою АДРЕСА_2 був зареєстрований лише позивач; в період з 18.07.2011 по 14.01.2021 року за цією адресою була також зареєстрована й його мати - ОСОБА_4 , бабуся ОСОБА_3 . Зокрема, вона була прописана та проживала за цією адресою до моменту своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто приїхала до сина-бізнесмена за достатком та доглядом. Згідно з Витягом з реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 в період з 11.04.2011 року по 2016 рік був зареєстрований як фізична особа-підприємець. З довідки Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська від 24.02.2016 року, а також акту перевірки достовірності поданих страхувальником відомостей про види економічної діяльності від 10.02.2016 року №10, видно, що він позивач в заначений період провадив активну підприємницьку діяльність. В той же час, згідно вищезазначених документів, його мати ОСОБА_4 прописалася до нього 18.07.2011 року, тобто за 3 місяці до моменту реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця 11.04.2011 року, за достатком та доглядом. Зазначені документи та факти спростовують твердження відповідача про те, що він знаходився на утриманні своєї матері ОСОБА_4 . В той же час, він постійно піклувався про свою матір, уклав декларацію із сімейним лікарем. І з іншого боку, неправомірні та несправедливі висловлювання відповідачки відбувались на тлі важкої його життєвої ситуації, оскільки він є людиною похилого віку, - втрати його рідної матері. Зазначеними діями відповідачка заподіяла йому моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 гривень.

Посилаючись на зазначене, позивач у позові, з урахуванням його уточнення, просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності та честі інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 під час її допиту 25.06.2021 року в якості свідка у справі № 932/11569/20 щодо того, що він не був на похоронах батька, півроку з ним не спілкувався, його не було видно біля матері, він не був на її похоронах і що його мати жила із ним тому, що він зв`язувався із сумнівними особистостями і були побоювання, що він «профукає» квартиру, і що він не має права судити вчинки своїх батьків. Також, позивач у позові просить зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену відносно нього недостовірну інформацію шляхом оголошення нею на найближчому судовому засіданні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська по справі № 932/11569/20, яке відбудеться після набрання судовим рішенням законної сили, наступного тексту спростування: «у справі № 932/11569/20 під час мого допиту 25.06.2021 року в якості свідка мною, ОСОБА_2 озвучувались недостовірні та неправдиві відомості відносно ОСОБА_1 , а саме те, що він не був на похоронах батька, півроку з ним не спілкувався, його не було видно біля матері, він не був на її похоронах і що мати позивача жила із ним тому, що він зв`язувався із сумнівними особистостями і були побоювання, що він «профукає» квартиру, і що позивач не має права судити вчинки своїх батьків; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

Ухвалою суду від 30.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач з представником позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві з урахуванням її уточнення.

В судове засідання відповідач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позовну заяву не надала, причину неявки не пояснила.

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду за наявними у справі доказами.

Вислухавши пояснення позивача з представником, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа №932/11569/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту, в якому позивач просить визнати недійсним заповіт від 14.11.2007 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 4-6529, згідно якого ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіла все своє майно ОСОБА_3 , обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що при складанні вказаного заповіту ОСОБА_4 перебувала в тяжкому хворобливому стані, при якому не усвідомлювала значення своїх дій.

Під час розгляду зазначеної справи за клопотанням відповідача у вищевказаній цивільній справі - ОСОБА_3 25.06.2021 року було допитано в якості свідка ОСОБА_2 , яка надала суду пояснення про те, що ОСОБА_1 не пішов на похорони власного батька; що ОСОБА_1 жодного разу не було видно біля його матері ОСОБА_4 ; що ОСОБА_4 , мати позивача, проживала по АДРЕСА_1 (тобто за місцем проживання позивача) тому, що позивач зв`язувався з сумнівними особистостями і були побоювання (у матері позивача), що він (тобто позивач) «профукає» квартиру; що позивач півроку не спілкувався із своїм батьком, додаючи при цьому обширні коментарі, які не відповідають дійсності; що позивач не був на похоронах своєї матері ОСОБА_4 ; що позивач не має права судити вчинки своїх батьків.

Позивач у даній справі ОСОБА_1 вважає, що даний свідок ОСОБА_2 , яку було допитано за клопотанням ОСОБА_3 для надання пояснень з приводу фактів щодо стану здоров`я матері позивача ОСОБА_4 , під час свого допиту в судовому засіданні 25.06.2021 року допустила вищевказані висловлювання, які на його думку є такими, що не відповідають дійсності, знаходяться поза рамками справи, що розглядалася, та порушують його право на повагу до його честі та гідності; він оцінює її заяви як втручання в його приватне життя, яке, в свою чергу, призвело до стресової ситуації та необхідності надання невідкладної медичної допомоги, зокрема госпіталізації із зали судового засідання; в кінцевому випадку це призвело до тривалих фізичних та моральних страждань і до порушення його життєвого устрію, оскільки ці свідчення не відповідають дійсності та є недостовірними, такими, що порушують його немайнове право на честь та гідність, створюють негативну його оцінку у суспільстві, а тому мають бути спростовані відповідними та допустимими доказами. Позивач зазначає, що детальне втручання відповідачки в його життєвий уклад та ще й із визначенням його прав у відношеннях із батьками, є неприпустимим. Вказує на те, що його мати ОСОБА_4 проживала за адресою його проживання АДРЕСА_2 , оскільки приїхала проживати до нього її сина-бізнесмена за достатком та доглядом і зареєструвалася за вказаною адресою 18.07.2011 року, тобто за 3 місяці до моменту реєстрації позивача як фізичної особи-підприємця. Наявні у справі докази та факти, за твердженням позивача, спростовують твердження відповідача про те, що він знаходився на утримання своєї матері ОСОБА_4 , в той же час, він постійно піклувався про свою матір, уклав декларацію із сімейним лікарем.

На підтвердження своїх доводів позивачем до позовної заяви додано письмові докази, а саме: довідку відділу обліку проживання фізичних осіб Дніпровської міської ради від 19 січня 2021 року №10/5-66, з якої вбачається, що в період з 01.01.2008 року по 18.07.2011 рік за адресою АДРЕСА_2 був зареєстрований лише позивач; в період з 18.07.2011 по 14.01.2021 року за цією адресою, крім позивача, була також зареєстрована його мати - ОСОБА_4 .

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.01.2016 року ОСОБА_1 в період з 11.04.2011 року по 2016 рік був зареєстрований як фізична особа-підприємець. З довідки Державної податкової інспекції у Красногвардійському районі м.Дніпропетровська від 24.02.2016 року, а також акту перевірки достовірності поданих страхувальником відомостей про види економічної діяльності від 10.02.2016 року №10 вбачається, що позивач в заначений період провадив підприємницьку діяльність.

З декларації № 0001-86Е5-К600 вбачається укладення даної декларації ОСОБА_4 з сімейним лікарем Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №7» Дніпровської міської ради ОСОБА_5 і в якості довіреної особи пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку зазначено ОСОБА_1 , адресою проживання ОСОБА_4 зазначено АДРЕСА_2 .

На підтвердження позовних вимог позивача за його клопотанням в судовому засіданні надали пояснення свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Так, свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що з позивачем ОСОБА_1 вона знайома з червня 1999 року, оскільки її подруга ОСОБА_11 жила за місцем його проживання п`ять років за проханням її батька, а вона її відвідувала. Їй відомо, що проти ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи про визнання заповіту недійсним свідком були надані пояснення про те, що він не турбувався за своєю матір`ю. Вона вважає такі пояснення недостовірними, оскільки він багато років працював, мав свій бізнес, працював на автомобілі таксі, був достатньо матеріально забезпеченим та забезпечував матеріально свою сім`ю. В 2011 році його мати ОСОБА_4 переїхала проживати до його місця проживання, він забезпечував її матеріально, купував ліки та всі інші необхідні речі, піклувався про неї, здійснював догляд. ОСОБА_1 ніколи не був помічений в непристойному місці, вона не бачила, що б він спілкувався з сумнівними особами, наркоманами чи п`яницями, він не приводив таких людей до себе додому, він не палить, не вживає спиртні напої. Якось вона побачила під його вікнами автомобіль швидкої допомоги, зайшла відвідати його, дізналась, що його мати померла, він дуже погано себе почував, вона приносила йому їжу, здійснювала догляд.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що в квартирі по сусідству з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 жила її мати, яку вона часто відвідувала, у них двері квартир поряд, вони спілкувалися. З 2013 року вона переїхала в квартиру матері та стала сусідкою ОСОБА_1 , узнала його краще, дізналась про його життя. Вона знає ОСОБА_1 як особистість, він веде нормальний спосіб життя, вона ніколи його не бачила в алкогольному сп`янінні, чи під дією наркотичних засобів, він не палить, не бачила його в сумнівній компанії людей. Їй відомо, що в 2011 році він відкрив свій бізнес, був бізнесменом та матеріально добре забезпеченим. В 2011 року до нього додому приїхала проживати мати ОСОБА_4 , він завжди піклувався про неї, купував їй ліки та продукти, коли у неї стався перелам ноги, він брав у неї свідка для матері ходунки, коли вона хвора лежала, він один про неї піклувався, більш ніхто з родичів до них не приходив, вона на нього ніколи не скаржилася. Після смерті матері ОСОБА_1 було дуже важко, він погано себе почував, вона по сусідськи приходила до нього та допомагала.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 знайомий все своє життя, оскільки він друг його дідуся, з яким вони разом працювали в таксі. Коли його сім`я перебувала у скрутному стані, вони жили за запрошенням ОСОБА_1 в його квартирі по АДРЕСА_1 в окремій кімнаті. ОСОБА_1 займався бізнесом, автівками, працював на маршрутному таксі, був матеріально забезпеченою людиною. Він свідок був знайомий з його матір`ю ОСОБА_4 , він з матір`ю та ОСОБА_1 часто приїздив до неї в село в гості в с.Йосиповка, де вона жила з чоловіком батьком ОСОБА_1 . ОСОБА_1 допомагав батькам, направляв для допомоги батьку своїх працівників з СТО. У нього був у власності свій автомобіль, проте коли він захворів, він його продав. В 2011 році мати позивача ОСОБА_4 переїхала проживати до нього додому жити, вона не сказала ОСОБА_1 , що помер його батько, що його дуже засмутило. ОСОБА_1 піклувався за матір`ю, коли вона поламала ногу, а потім другу ногу, він її доглядав, вона повністю була на його утриманні, інші родичі не приходили до них та не помагали доглядати його матір. Він свідок з матір`ю приїздили до них в гості, коли він хворів, вони їм допомагали. Коли померла ОСОБА_12 , ОСОБА_1 важко захворів, лежав, не міг бути на її похованні, вони з матір`ю приходили до нього додому та йому допомагали. Він ніколи не бачив ОСОБА_1 в алкогольному сп`янінні чи під дією якихось засобів, він не палить, не бачив його в сумнівній компанії людей. Йому - свідку відомо, що під час розгляду іншої судової справи свідок зробила на ОСОБА_1 наклеп, сказала, що він пропиває майно, веде сумнівний спосіб життя, проте це не відповідає дійсності.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що під час розгляду іншої судової справи свідок зробила на ОСОБА_1 наклеп, сказала, що він веде сумнівний спосіб життя, пропиває майно, проте це не відповідає дійсності. Він працював у службі таксі і там познайомився з ОСОБА_1 , вважав його позитивною людиною без шкідливих звичок. По його проханню вони неодноразово на його - свідка автомобілі їздили до батьків ОСОБА_1 у село, возили запчастини на його автомобіль, телевізор та холодильник. Він ніколи не помічав ОСОБА_1 у поганій компанії, відомо, що він з 2011 року став займатися бізнесом, відкрив своє підприємство. В 2011 році до нього приїхала проживати мати ОСОБА_4 , коли вона хворіла, ОСОБА_1 доглядав за нею, коли він відлучався, то він свідок допомагав по його проханню його матері. Крім ОСОБА_1 ніхто з їх родичів не доглядав за його матір`ю.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що в 1997 році вона в`їхала в квартиру АДРЕСА_3 , що по сусідству з квартирою, де живе ОСОБА_1 . Знає ОСОБА_1 як ввічливу, коректну, привітну людину. Його мати ОСОБА_4 проживала в селі і в 1996-2000 роках приїздила до нього у гості. В 2011 році до нього додому переїхала проживати мати для того, щоб він їй допомагав та доглядав за нею. ОСОБА_1 піклувався за матір`ю, доглядав за нею, купував їй ліки та необхідні речі, вона ходила на ходунках по квартирі, вона з нею часто спілкувалась по сусідськи, інші родичі до них не приходили і мати ніколи не казала, що вони у них є. Вона бачила, що ОСОБА_1 не дуже здорова людина, має проблеми із здоров`ям, знає, що у нього був серцевий напад, його забирала швидка до лікарні, проте він на слідуючий день вже був вдома, посилаючись на те, що йому необхідно піклуватися про хвору матір, годувати її, купувати продукти. Вона ніколи не бачила ОСОБА_1 у поганій компанії та в алкогольному сп`янінні, він мав свій бізнес, працював на таксі, керував автомобілем, він завжди добре вдягнутий, не палить, він відповідальний, позитивно характеризується, мати ніколи на нього не скаржилася, завжди добре про нього говорила.

Вирішуючи позовні вимоги позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно із ч.4 ст. 32 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У відповідності до статті 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація (частина перша статті 201 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Позови про захист честі, гідності чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Згідно з частинами четвертою, сьомою статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканим. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Згідно із роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом (абзац 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Як зазначено вище, відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч.2 цієї статті, ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 69 ЦПК України передбачено, що свідком може бути кожна особа, якій відомі будь-які обставини, що стосуються справи.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК України та статті 10 ЦПК України обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Згідно із частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року (справа №464/1761/19-ц, провадження №61-14455св20).

Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

З огляду на викладені положення чинного законодавства та встановлені у справі обставини, судом встановлено, що оспорювана у даній справі інформація, викладена відповідачем ОСОБА_2 під час наданням пояснень в якості свідка у судовому засіданні 25.06.2021 року при розгляді цивільної справи № 932/11569/20 стосувалася предмета вказаного позову та була надана на підтвердження правової позиції відповідача у тій справі ОСОБА_3 та відповідно до заявленого ним клопотання про допит зазначеної особи в якості свідка.

Враховуючи, що оспорювана інформація безпосередньо стосується предмету позову у цивільній справі №932/11569/20, суд дійшов висновку, що у підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про захист честі та гідності, визнання недостовірною та такою, що порушує права на повагу до його гідності та честі інформації, що розглядається у даній справі, відсутні, тому ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 100 000 гривень слід зазначити наступне.

? Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації; у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом частини 1 статті 1167 ЦК України та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Проте фізична чи юридична особа звільняється від відповідальності щодо відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання завдана не з її вини.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позовної заяви позивача ОСОБА_1 про захист честі та гідності, визнання недостовірною та такою, що порушує права на повагу до його гідності та честі інформації, то відповідно не підлягають і задоволенню позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди.

Ухвалюючи рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 280-282, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі і гідності та стягнення моральної шкоди - залишити без задоволення.

Витрати по справі віднести за рахунок держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева