Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1203/23

Провадження № 2/439/356/23

11 жовтня 2023 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, ухвалив таке рішення.

Позивач: ОСОБА_1 звернувся до Бродівського районного суду Львівської області зі позовними вимогами до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід», в який просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» на користь ОСОБА_1 заборгованість за заробітною платою у розмірі 24 487 (двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень 92 копійки. Також, просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 64 239 (шістдесят чотири тисячі двісті тридцять дев`ять) гривень 00 копійок.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 25 жовтня 2019 року він був прийнятий на посаду водія автотранспортного засобу у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід», про що видано наказ за № 4-к від 24 жовтня 2019 року. 01 липня 2022 року позивача звільнили із займаної посади у зв`язку зі скороченням штату працівників, видавши наказ за № 7 від 30 червня 2022 року.

Позивач вказує, що за час перебування у трудових відносинах з відповідачем, а саме: за період, починаючи з 01 січня 2022 року по 01 липня 2022 року, йому було нарахована заробітна плата на загальну суму в розмірі 119 594 (сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 03 копійки. Зі загальної суми нарахованої заробітної плати було знято податок на доходи фізичних осіб та військовий збір у розмірі 22 488 (двадцять дві тисячі чотириста вісімдесят вісім) гривень 43 копійки.

Позивач акцентує, що станом на 01 липня 2022 року заборгованість за заробітною платою складала 25 659 (двадцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) гривень 56 копійок. За період часу, коли позивач вже не перебував у трудових відносинах із відповідачем, йому частково виплачено суму заборгованості у розмірі 5 338 (п`ять тисяч триста тридцять вісім) гривень 13 копійок.

Позивач звертає увагу, що на момент звільнення його заробітна плата становила 6 500 (шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок. Відтак сума відшкодування за несвоєчасну виплату заборгованості за заробітною платою становить 64 239 (шістдесят чотири тисячі двісті тридцять дев`ять) гривень 00 копійок.

Позивач мотивує, позаяк відповідачем у добровільному порядку не було проведено належних розрахунків із позивачем, відтак він вимушений звернутися за захистом свого порушеного права.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

30 червня 2023 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

Від представника відповідача: ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги визнав частково. Наголосив, що фактична заборгованість відповідача перед позивачем залишається у розмірі 19 431 (дев`ятнадцять тисяч чотириста тридцять одна) гривня 55 копійок. Окрім цього, середньомісячний заробіток позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 15 581 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят одну) гривень 94 копійки. Відтак не заперечує щодо задоволення позовних вимог у частині, які визнані позивачем. Однак у задоволенні решти позовних вимог просить відмовити через об`єктивну необґрунтованість останніх.

Позивач у судове засідання не з`явився. Від представника позивача: адвоката Микитюка Степана Михайловича надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Водночас представник позивача подав клопотання про зменшення позовних вимог, у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі з розміру 32 820 (тридцять дві тисячі вісімсот двадцять) гривень 88 копійок, на розмір 24 487 (двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень 92 копійки. Решту позовних вимог просить залишити без змін. Відтак зменшені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд задовольнити останні. Окрім цього, просить здійснити розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами.

Відповідач участь свого представника у судове засідання не забезпечив. Однак належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Зважаючи на неявку відповідача у судове засідання протягом періоду усього судового розгляду, суд вважає, що наявних доказів у справі достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Відтак, суд, не відкладаючи розгляду справи, вважає за доцільне вирішити спір по суті. Позаяк основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За змістом нормативних положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки сторони в судове засідання 11 жовтня 2023 року не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу водієм автотранспортного засобу у Товариство з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід», про що виданий наказ за № 4-к від 24 жовтня 2019 року. У подальшому, відповідно до наказу за № 7 від 30 червня 2022 року, 01 липня 2023 року ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу Законів про працю України, про що суду надана на підтвердження копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 29 серпня 2014 року (а.с. 9).

Сукупний дохід ОСОБА_1 , який працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід», починаючи зі 25 жовтня 2019 року по 01 липня 2022 року, на посаді водія автотранспортного засобу, за період із 01 січня 2020 року по 01 липня 2022 року, склав: 119 594 (сто дев`ятнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) гривні 03 копійки, що підтверджується довідкою за № Т від 21 жовтня 2022 року (а.с. 10).

Заборгованість працедавця: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» перед працівником: ОСОБА_1 зі сплати заробітної плати становить: 20 321 (двадцять тисяч триста двадцять одна) гривня 43 копійки, що підтверджується розрахунком заборгованості по заробітній платі; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 97 від 02 серпня 2021 року; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 364 від 15 вересня 2021 року; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 365 від 07 вересня 2021 року; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 366 від 17 вересня 2021 року; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 373 від 21 жовтня 2021 року; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 374 від 03 листопада 2021 року; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 377 від 24 листопада 2021 року; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 378 від 25 листопада 2021 року; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 379 від 17 січня 2022 року; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 380 від 17 січня 2022 року; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 381 від 18 липня 2022 року; зведеною відомістю сум для нарахування на картрахунки за № 383 від 16 серпня 2022 року (а.с. 11, 44-55).

Працедавцем: Товариством з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» частково погашено заборгованість зі сплати заробітної плати перед працівником: ОСОБА_1 , що підтверджується виписками по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 13-17).

Працівник: ОСОБА_1 у період часу, починаючи зі 01 серпня 2021 року по 31 серпня 2021 року, включно, з 01 вересня 2021 року по 30 вересня 2021 року, включно, з 11 жовтня 2021 року по 26 жовтня 2021 року, включно, перебував у відпустці без збереження заробітної плати, що підтверджується наданими суду на дослідження копіями локальних нормативних актів працедавця (а.с. 56-64).

Окрім цього, суду надано на дослідження розрахунок ненарахованої та невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 , за період часу, починаючи зі 01 серпня 2021 року по 01 листопада 2021 року (а.с. 12).

Мотиви суду.

Щодо стягнення заборгованості по заробітній платі.

Нормою статті 3 Кодексу Законів про працю України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За змістом норми статті 4 Кодексу Законів про працю України акцентовано, що законодавство про працю складається з Кодексу Законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: Кодексу Законів про працю; Законами України: «Про оплату праці», тощо.

Нормою статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (стаття 94 Кодексу Законів про працю України).

Стаття 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95 (1949), яка ратифікована 30 червня 1961 року закріплює, що відповідно до мети цієї Конвенції, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано.

Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (частина 1 статті 115 Кодексу Законів про працю).

Статтею 47 Кодексу Законів про працю України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Імперативною нормою статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Із доказів у справі вбачається, що позивач: ОСОБА_1 працював водієм автотранспортного засобу у відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід».

Протягом періоду, починаючи зі 01 січня 2020 року по 01 липня 2022 року, у працедавця: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» перед працівником: ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, що становила 20 321 (двадцять тисяч триста двадцять одна) гривня 43 копійки.

При цьому, 01 липня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено з посади водія автотранспортного засобу, про що працедавцем: Товариством з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» видано наказ за № 7 від 30 червня 2022 року.

Однак, на день звільнення ОСОБА_1 , працедавцем не проведено розрахунок із працівником, про що наголошував позивач.

Разом із цим, працедавцем: Товариством з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» після звільнення працівника: ОСОБА_1 частково погашалася заборгованість зі сплати заробітної плати.

Відтак, фактична заборгованість нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, відповідача перед позивачем, станом на момент розгляду справи становила 19 431 (дев`ятнадцять тисяч чотириста тридцять одна) гривня 55 копійок. Саме такий розмір заборгованості визнавався і не оспорювався відповідачем.

Водночас, суд сприймає критично та не бере до уваги твердження позивача про те, що останньому відповідачем фактично була ненарахована та невиплачена заробітна плата за період часу, починаючи з 11 жовтня 2021 року по 01 листопада 2021 року. Позаяк у вказаний період позивач: ОСОБА_1 перебував у відпустці без збереження заробітної плати, про що власноруч написав заяву та поставив власний підпис.

Окрім цього, твердження позивача про те, що він не був ознайомленим з відповідним наказом працедавця про надання відпустки, а також наказу працедавця про переведення на неповний робочий день, не заслуговують на увагу, оскільки такі накази позивачем не оспорювався, будь-які дії останнім щодо визнання таких наказів неправомірними не вживалися, докази на спростування правомірності таких локальних нормативних актів працедавця суду на надавалися. Отже, фактично, позивач, який був зобов`язаний цікавитися своїми трудовими правами та обов`язками, висловив мовчазну згоду щодо правомірності порядку винесення таких наказів.

За таких обставин, враховуючи досліджені докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача, у частині стягнення заборгованості по заробітній платі, підлягають частковому задоволенню у розмірі 19 431 (дев`ятнадцять тисяч чотириста тридцять одна) гривня 55 копійок.

Щодо стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом статті 117 Кодексу Законів про працю України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз вищевказаної норми підстави дійти до висновку, що стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, він визначається за правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, але виплата працівникові середньомісячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, не повинна перевищувати шести місяців.

При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100 (далі: Порядок).

За змістом пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Пунктом 5 Розділу IV Порядку визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період (пункт 8 Розділу IV Порядку).

Подією, з якою пов`язана виплата заробітної плати позивачу, є: звільнення ОСОБА_1 01 липня 2022 року. Встановлене статтею 117 Кодексу Законів про працю України обмеження шестимісячним строком стягнення середньомісячного заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку настало: 01 січня 2023 року. Зазначений період становить 131 робочий день.

Відповідно до наданого розрахунку представником позивача, за останні два календарних місяці, що передували звільненню позивача, останній нарахована заробітна плата за травень 2022 року у розмірі 295 (двісті дев`яносто п`ять) гривень 45 копійок, за червень 2022 року у розмірі 5 063 (п`ять тисяч шістдесят три) гривні 67 копійок. Загальний розмір нарахованої заробітної плати за вказаний період становить: 5 359 (п`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) гривень 12 копійок. Кількість робочих днів у травні-червні 2021 року становила 44 дні.

Отже, наявний середньоденний розмір заробітної плати позивача за зазначений період становив 121 (сто двадцять одну) гривню 80 копійок, із розрахунку: 5 359 (п`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) гривень 12 копійок : 44 робочих дні = 121 (сто двадцять одну) гривню 80 копійок за день.

Для належного обрахування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача: ОСОБА_1 необхідно помножити його середньодобовий заробіток за два місяці, які передували звільненню, на кількість робочих днів у періоді фактичної невиплати заробітної плати до моменту фактичного розрахунку, але не більше ніж шести місяців.

Відтак, розмір середнього заробітку позивача становить 15 955 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 80 копійок, із розрахунку: 121 (сто двадцять одна) гривня 80 копійок/день х 131 робочий день = 15 955 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 80 копійок.

За таких обставин,враховуючи досліджені докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги позивача, у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, підлягають частковому задоволенню у розмірі 15 955 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 80 копійок.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

За правилами частини 1-2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Водночас відповідно до частини 6 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої чистини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Загальна ціна позову становила: 88 726 (вісімдесят вісім тисяч сімсот двадцять шість) гривень 92 копійки.

Судовий збір, який підлягав сплаті за заявлені позивачем позовні вимоги, а саме: матеріально-правові вимоги майнового характеру про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, які заявлені позивачем: фізичною особою, становить: 2 147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок (із розрахунку: 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок + 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок).

У свою чергу, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Загальний розмір задоволених позовних вимог становить: 35 387 (тридцять п`ять тисяч триста вісімдесят сім) гривень 35 копійок.

Відтак розмір пропорційно задоволених позовних вимог становить: 39.9 відсотків, із розрахунку: (35 387.35 х 100 %) / 88 726.92 = (фактична сума задоволений позовних вимог х 100 %) / ціна позову = 39.9%.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви, у 36.4 відсотковому розмірі пропорційно задоволених вимог, на користь держави, що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.

Між ОСОБА_1 та адвокатом Микитюком Степаном Михайловичем укладено договір про надання правової допомоги (а.с. 23-24).

Пунктом 1.1. Розділу 1 Договору визначено, що виконавець зобов`язується за завданням замовника надати йому правову допомогу щодо підготовки, підписання, представництва інтересів у судах та подання позовної заяви у цивільній справі про стягнення моральної та матеріальної шкоди, яка розглядається у Бродівському районному суді Львівської області та в інших судових інстанціях.

Вартість (гонорар) за надану правничу (правову) допомогу Виконавцем замовнику, що визначена пунктом 1.1. Розділу 1 Договору, визначається у Протоколі погодження ціни (гонорару) (пункт 2.1. Розділу 2 вищевказаного договору).

Адвокатом: Микитюком Степаном Михайловичем було надано ОСОБА_1 наступні послуги: складення позовної заяви та клопотань: 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок; представництво інтересів позивача в суді: 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок. Загальна вартість наданих послуг з професійної правничої допомоги становить: 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень, що підтверджується протоколом погодження ціни (гонорару) до договору про надання правової допомоги від 27 червня 2023 року (а.с. 25).

Дійсність понесення ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 29 червня 2023 року (а.с. 26).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 3 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналогічну правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові №755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що чинний Цивільний процесуальний кодекс України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат, а саме:

-дійсність;

-необхідність;

-розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Суд, дослідивши надані суду докази витрат на професійну правничу допомогу, приходить до переконання, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Із доказів у справі, зокрема договору про надання правової допомоги від 27 червня 2023 року вбачається, що договірні сторони узгодили між собою регулювання ціни договору у Протоколі погодження ціни (гонорару), що є додатком до такого договору.

Разом із цим, у протоколі погодження ціни (гонорару) до договору про надання правової допомоги від 27 червня 2023 рокудоговірні сторони погодили ціну оплати послуг на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

У подальшому, до моменту виходу суду до нарадчої кімнати, представником позивача надано письмові докази на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу. Такі докази подані позивачем до початку виходу суду до нарадчої кімнати, що з огляду на частину 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України повністю відповідає законодавчо встановленому терміну, протягом якого можна подати докази на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Повно, всебічно встановивши обставини справи, здійснивши оцінку доказів з точки зору дійсності, допустимості, достатності та належності, виходячи із внутрішнього переконання, суд приходить до думки, що надані послуги професійної правничої допомоги представником позивача: адвокатом Микитюком Степаном Михайловичем та витрати, які були понесені позивачем: ОСОБА_1 за надання таких послуг, належать до судових витрат, пов`язаний із розглядом справи.

Однак, враховуючи застереження статі 141 Цивільного процесуального закону України, розподіл понесених судових витрат ОСОБА_1 підлягає задоволенню у 39.9 відсотковому співвідношення до фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу.

За таких обставин, суд вважає, що фактично понесені судові витрати стороною позивача за надану професійну правничу допомогу в досліджуваній цивільній справі становлять: 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень. Проте врахувавши 39.9 відсотковий розмір пропорційно задоволених вимог позивача ОСОБА_1 , суд вважає за доцільне відшкодувати позивачеві витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом цивільної справи у розмірі 1 396 (одна тисяча триста дев`яносто шість) гривень 50 копійок.

Керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» на користь ОСОБА_1 заборгованість за заробітною платою у розмірі 19 431 (дев`ятнадцять тисяч чотириста тридцять одна) гривня 55 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 15 955 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 80 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» на користь ОСОБА_1 судові витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 396 (одна тисяча триста дев`яносто шість) гривень 50 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будова-Захід» на користь держави суму сплаченого судового збору у розмірі 856 (вісімсот п`ятдесят шість) гривень 73 копійки.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 11 жовтня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідністю «Будова-Захід», розташований за адресою: Тернопільська область, місто Тернопіль, вулиця Котляревського, 69, .

Суддя Б.М. Петейчук