Справа № 577/4443/23
Провадження № 2/577/1028/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року м. Конотоп

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Галяна С.В.

за участю секретаря судового засідання Цуканової О.В.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Матях Н.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Південно-Західна Залізниця» Акціонерного Товариства «Українська Залізниця» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Південно-Західна Залізниця» Акціонерного Товариства «Українська Залізниця» на його користь заборгованість по заробітній платі у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 14886 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку у сумі 172480 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що протягом 18 років по 30 листопада 2022 року він знаходився у трудових відносинах з виробничим підрозділом Конотопської дирекції залізничних перевезень Регіональної Філії "Південно-Західна Залізниця" Акціонерного Товариства "Українська Залізниця". Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці. Станом на момент його звільнення, виробничий підрозділ Конотопської дирекції залізничних перевезень - припинено. 30 листопада 2022 року був звільнений з роботи за власним бажанням, згідно наказу № 675/ос від 30.11.2022 року. Вказаним наказом, була передбачена виплата матеріальної допомоги у розмірі 6-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на перше січня звітного року. Після його звільнення, відповідачем не була виплачена заробітна плата у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 6-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на перше січня звітного року, що складає 2481 X 6 = 14886 грн. 00 коп. Станом на день його звернення до суду, відповідач не повідомив його про відмову у виплаті та причини її затримки. П.3.8. колективного договору виробничого підрозділу укладеного між адміністрацією та профспілковою організацією на 2001-2005 рік продовжений на 2006-2023 роки, передбачено: «Працівникам філії, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали заяву, надавати однин раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило разом із наданням щорічної відпустки в розмірі 6-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на перше січня звітного року». Остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день його звільнення 30 листопада 2022 року, відповідач письмово не повідомив про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ОК-5 Пенсійного фонду України вбачається, що його заробітна плата за жовтень-листопад 2022 рік становить 30272,52 грн. кількість місяців 2. Отже, 30272.52 грн.: 43 відпрацьовані робочі дні = 704 грн., середньоденна (годинна) заробітна плата. Враховуючи, що відповідач з дня його звільнення 30.11.2022 року по день звернення до суду 03.08.2023 року не здійснив повної виплати, час затримки у виплаті заробітної плати складає 245 днів, які множимо на середньоденну (годинна) заробітну плату 704 грн., що становить 172480 грн. - середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сумарний розмір заборгованості перед позивачем становить: 14886 грн.+172480 грн. = 187366 грн.

В зв`язку із викладеним, позивач змушений звернутися до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Матях Н.І. проти позову заперечує та пояснила, що вважає доводи позивача необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, а тому у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. На період дії воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені ст. ст. 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». За приписами пункту 1 ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2136-ІХ із змінами, внесеними згідно із Законом № 2352-ІХ від 01.07.2022 року, на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Починаючи з 24.02.2022 року російська федерація здійснює обстріли всієї території України, здійснюючи руйнування та знищуючи об`єкти інфраструктури, у тому числі АТ «Укрзалізниця». Працівники АТ «Укрзалізниця» в найкоротші терміни здійснюють відновлення та ремонт об`єктів інфраструктури та техніки, витрачаючи матеріали та кошти. З перших днів повномасштабного вторгнення працівники АТ «Укрзалізниця» здійснюють перевезення гуманітарних вантажів, військової техніки та озброєння, забезпечуючи вагомий внесок у спільну перемогу над ворогом. Оскільки на даний час відсутнє повітряне сполучення, автомобільні перевезення є обмеженими, залізниця стала головним, а в деяких регіонах чи не єдиним перевізником. АТ «Укрзалізниця» було евакуйовано мільйони людей. Відновлення інфраструктури, гуманітарні перевезення потребували значних коштів і здійснювались АТ «Укрзалізниця» на безоплатній основі. АТ «Укрзалізниця» є державною компанією, яка з 24.02.2022 року несе фінансові витрати та позбавлена можливості отримувати прибуток внаслідок зменшення оплачуваних пасажирських та вантажних перевезень. Крім того, вантажні перевезення залізниця не здійснювала, пасажирські перевезення були безкоштовні (евакуація). Дохід в цей час відповідач не отримував. В зв`язку зі значними видатками відповідача, пов`язаними поряд з іншим та з великою кількістю евакуаційних (безкоштовних для пасажирів) поїздів, керуючись вимогами вищезазначеного Указу Президента України, правлінням АТ «Укрзалізниця» на засіданні 14 березня 2022 року прийнято рішення, яке відображено в протоколі № Ц-54/31 Ком.т. підпункті 1.1.4. пункту 1.1., що інші додаткові виплати, які передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, призупинити. Таким чином, зазначеним рішенням правління АТ «Укрзалізниця» працівникам залізниці призупинені додаткові виплати, передбачені п.3.8. розділу 8 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом первинної профспілкової організації виробничого підрозділу Конотопської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Так, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-ІХ. Цей Закон визначає особливості проходження державної служби, в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану.

Частиною першою статті 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначені у етапі 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, для застосування статті 117 КЗпП України та покладання на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити вину підприємства. Рішенням правління відповідача від 14.03.2022 року дійсно на період правового режиму воєнного стану в Україні працівникам залізниці призупинено інші додаткові виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, в тому числі й виплата одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення, мотивуючи вищенаведеним. У зв`язку з цим, а також необхідністю відновлення пошкодженої та знищеної в результаті обстрілів інфраструктури АТ «Укрзалізниця» понесла величезні витрати, що значно ускладнило виконання інших фінансових зобов`язань. Вказане рішення правління АТ «Укрзалізниця» не оскаржувалось у встановленому порядку ні відповідними профспілками, ні працівниками АТ «Укрзалізниця» і залишилося чинним на час його звільнення.

Відповідно до висновку Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 засвідчила, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є військова агресія російської федерації проти України, та підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору. Окремим податковим та іншим зобов`язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставини,непереборної сили).

Отже з врахуванням наведеного, невиконання відповідачем обов`язків передбачених ст.ст.47 та 116 КЗпП України не є вина АТ «Укрзалізниця», а було зумовлене обставинами непереборної сили, які встановлені висновком Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1, у зв`язку з чим відсутні підстави для покладання на відповідача обов`язку передбаченого ст.117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідач вважає, що затримка виплат, передбачених Галузевою угодою та Колективним договором, відбулась згідно рішень правління АТ «Укрзалізниця», прийнятих в ситуації, що на той час склалася, на підстав: Законів України, які введені в дію в умовах воєнного стану і на теперішній час є діючими. Отже, у цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки у нашій країні з 24.02.2022 року запроваджено воєнний етан та відповідно до вимог статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», АТ «Укрзалізниця» призупинила виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами. Відповідач звертає увагу суду і позивача на те, що виплати було призупинено, у зв`язку із ситуацією, яка діяла і діє на території України, а не відмовлено йому у їх виплаті. Відповідач, в даному випадку, діяв з дотриманням норм чинного законодавства, враховуючи обставини, що склалися внаслідок військової агресії проти України та конкретні наслідки такої агресії.

Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.08.2023 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання (а.с. 16).

Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08.09.2023 року у зв`язку неявкою сторін судове засідання відкладено (а.с. 20).

Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.09.2023 року у зв`язку з заявою представника позивача судове засідання відкладено (а.с. 35).

Протокольною ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.11.2023 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача судове засідання відкладено (а.с. 45).

Суд вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача АТ «Українська залізниця» - Матях Н.І., вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з виробничим підрозділом Конотопської дирекції залізничних перевезень Регіональної Філії «Південно-Західна Залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача та був звільнений з 30 листопада 2022 року за власним бажанням, згідно наказу № 675/ос від 30.11.2022 року (а.с. 4,5,6, 28).

Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

П.3.8. Колективного договору виробничого підрозділу укладеного між адміністрацією та профспілковою організацією на 2001-2005 рік продовжений на 2006-2023 роки, передбачено: «Працівникам філії, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали заяву, надавати однин раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило разом із наданням щорічної відпустки в розмірі 6-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на перше січня звітного року». (а.с. 11-14).

Згідно довідки ОК-5 Пенсійного фонду України вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за жовтень-листопад 2022 рік становить 30272,52 грн. кількість місяців 2 (а.с. 7-10).

Як вбачається з довідки про доходи від 20.09.2023 року, наданої відповідачем, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_2 за 2022 рік складає 13693,14 грн. (а.с. 27).

Приймаючи до уваги, що 30 листопада 2022 року ОСОБА_2 був звільнений з роботи за власним бажанням, згідно наказу № 675/ос від 30.11.2022 року, яким була передбачена виплата матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 6-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб відповідно до положень п.3.8. колективного договору виробничого підрозділу Конотопська дирекція залізничних перевезень на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки укладеного між виробничим підрозділом Конотопська дирекція залізничних перевезень та Конотопським територіальним комітетом профспілки, яким передбачено: «працівникам філії, які безпосередньо працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом з наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року, тому суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 14886 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивач посилався на те, що відповідачем при звільненні не проведено з позивачем повного розрахунку.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом встановлено, що станом на день звільнення позивача 30.11.2022 року відповідач не провів виплату позивачеві всіх належних сум, а саме не виплатив недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 6-ти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законом на перше січня звітного року в розмірі 14886 грн.

Позивач просить стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день ухвалення рішення.

При цьому, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку встановлено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Встановлений статтею 117 КЗпП України, механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Згідно з частиною першою статті 9 ЦК України, положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин.

Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві необхідно дійти висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Подібні за змістом висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18.

У даному випадку судом встановлено, що розмір невиплаченої при звільненні позивача матеріальної допомоги на оздоровлення становить 14886 грн. Позивач звільнився 30.11.2022 року, до суду про стягнення належних йому при звільненні виплат звернувся 10.08.2023 року.

При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд враховує очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дії позивача та відповідача, у зв`язку з чим приходить до висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 15000 грн.

Розмір середнього заробітку на весь період затримки розрахунку, який розрахований позивачем склав 172480 грн., що більш ніж у 11 разів перевищує розмір заборгованості із невиплаченої позивачу при звільненні матеріальної допомоги на оздоровлення (14886 грн.), що є очевидно непропорційним наслідком правопорушення та несправедливим щодо роботодавця.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості з виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи й критеріям, визначеним Великою Палатою Верховного Суду, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним виплати належних при звільненні позивачу і присуджених до стягнення коштів в сумі 15000 грн.

Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 36, 94, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 4, 12, 13, 19, 42, 48, 76, 81, 82, 83, 95, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Південно-Західна Залізниця» Акціонерного Товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення у сумі 14886 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість грн.).

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Південно-Західна Залізниця» Акціонерного Товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь період затримки розрахунку у сумі 15000 грн. (п`ятнадцять тисяч грн.).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної Філії «Південно-Західна Залізниця» Акціонерного Товариства «Українська Залізниця» акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.).

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2023 року.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» (місцезнаходження: 03150, , юридична адреса: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5) в особі Регіональної Філії «Південно-Західна Залізниця» Акціонерного Товариства «Українська Залізниця» (місцезнаходження: 03035 м. Київ, вул. Лисенка, 6, ).

Суддя Галян С. В.