Справа № 331/4654/23
Провадження № 2/331/1759/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря - Солов`ян О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Запорізька міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Запорізька міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення.

В обґрунтування позову зазначив, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить до державного житлового фонду та перебуває у віданні Запорізької міської ради. Вказана квартира з 27.01.1998 р. й до цього часу є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 . Крім того, зазначена квартира є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . На виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2022 р. в справі № 331/4613/22 про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 у грудні 2022 року був вимушений тимчасово виселитися з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій до цього постійно проживав, та тимчасово припинити проживати у зазначеній квартирі. При цьому, у квартирі залишилася належна йому побутова техніка, меблі, особисті речі тощо. У зв`язку зі скасуванням 04.04.2023 р. судом апеляційної інстанції рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2022 р. в цивільній справі № 331/4613/22, у період з квітня 2023 року ОСОБА_1 вчиняв та продовжує вчиняти спроби вселитися до вказаної квартири, яка є зареєстрованим та єдиним місцем проживання. Однак відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 створювали і продовжують створювати ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою, змінили замки на вхідних дверях, не надають ключі, фізично перешкоджають входженню до квартири тощо. Таким чином, позивач має рівне з відповідачами право на користування квартирою, однак не має можливості реалізувати своє право на проживання у вказаному приміщенні. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , які створюють ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом вселення та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 24.07.2023 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що її представник ОСОБА_4 знаходиться у відрядженні, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористались.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, не скористалася правом на подання відзиву.

Представник третьої особи Запорізької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, заяв не надав.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України» від 08 листопада 2005 року, «…сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 Конвенції…».

Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, інших учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, що передбачено ст.223 ЦПК України. Зважаючи на викладене, категорію справи, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності сторони відповідачів, оскільки їх неявка не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивача та його представника, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до корінця ордера на житлове приміщення № 800 ОСОБА_2 було видано ордер на право зайняття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення Заводської райадміністрації № 300 від 18.03.1997 р., склад сім`ї: ОСОБА_5 чоловік, ОСОБА_1 син, ОСОБА_6 син, ОСОБА_7 син. Ордер одержано 01.07.1997 р.

Відповідно до Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2310-2, місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , дата реєстрації: 27.01.1998 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2022 року було видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , що мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , яким визначено заходи тимчасового обмеження їх прав та покладено обов`язки, зокрема, заборонено наближатися ОСОБА_1 та ОСОБА_8 на визначену відстань до місця проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 04.04.2023 року рішення Жовтневого районного суду від 01.12.2022 року скасовано, у задоволенні заяви ОСОБА_2 в особі представника адвоката Біленка О.В., заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , про видачу обмежувального припису відмовлено, з огляду на те, що матеріали справи не містять жодних доказів вчинення насильства ОСОБА_1 та ОСОБА_8 відносно ОСОБА_2 .

Крім того, постановою Запорізького апеляційного суду від 04.04.2023 року було встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.09.2022 р. у справі № 331/2901/22 за протоколом серії ВАБ № 916949 від 25.08.2022 р., який надійшов з відділу поліції № 2 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, закрито провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. При цьому, постановою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2022 р. у справі № 331/4115/22 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (домашнього насильства щодо ОСОБА_1 , вчиненого ОСОБА_2 26.10.2022) та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять перешкоди ОСОБА_1 у користуванні спірною квартирою, двері ніхто не відчиняє, до квартири не пускають, змінили замки від вхідних дверей та ключі не надають.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно із ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Статтею 64 ЖК України встановлено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно із ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Відповідачі не порушували питання (в тому числі і шляхом подання до суду зустрічного позову) про виселення позивача зі спірної квартири чи про визнання його таким, що втратив право на проживання у цій квартирі.

Верховний Суд висловлює позицію про те, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як член сім`ї наймача, набув рівних із іншими користувачами прав користування спірною квартирою, не втратив такого права у встановленому законом порядку, при цьому за заявою відповідача ОСОБА_2 було видано обмежувальний припис у судовому порядку з забороною наближатися до місця проживання, який скасовано судом апеляційної інстанції, що свідчить про створення перешкод у користуванні вказаним майном, а тому порушене право позивача підлягає захисту, у спосіб усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, шляхом його вселення.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст.ст. 58, 61, 64, 65, 157 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 259, 263-265,354 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Запорізька міська рада про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перешкоди у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору по 536 гривень 80 копійок з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21.11.2023 року.

Суддя : В.М. Світлицька