Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Кравченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Хорольської І.П.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

18 вересня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що 06 серпня 2021 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») кредитний договір № від 06 серпня 2021 року, а також отримала примірних кредитного договору та погодила отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР».

27.01.2023 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ЄАПБ») укладено договір про відступлення прав вимоги №20230127, відповідно до якого ТОВ «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 25296,55 грн., з яких: 20440,02 грн. сума заборгованості з основною сумою боргу; 721,60 грн. заборгованість за річними відсотками; 4134,93 грн заборгованість за щомісячними відсотками.

Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Однак, відповідач не виконала свого обов`язку та припинила повертати наданий їй кредит у строки, передбачені кредитним договором.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 27.01.2023 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Оскільки відповідачка не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 06 серпня 2021 року у розмірі 25 296,55 грн., з яких: 20 440,02 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 724,60 грн. заборгованість за річними відсотками; 4134,93 грн. заборгованість за щомісячними відсотками., а також судові витрати.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2023 року у цивільній справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просить розглянути справу у його відсутність.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнала частково, суду пояснила, що вона дійсно отримала кредит, сплачувала кошти на його погашення. Однак у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, вона на даний час не має можливості сплатити всю суму, яку просить позивач.

Вислухав пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що 06 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № , за умовами якого позичальнику ОСОБА_1 було надано кредит у сумі 24221,74 грн (на погашення заборгованості за кредитним договором № від 12.01.2021 року у АТ «ТАСКОМБАНК»; оплата страхових платежів; оплата за пакет послуг; оплата за електронний ключ доступу до додатків) на строк 36 місяців, за користування якими позичальник сплачує 11,99 % річних від суми боргу та відсотки в розмірі 2,99 % на місяць від суми кредиту, реальна річна процентна ставка 85,23 % річних (а.с. 6-8).

Відповідачка ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з інформацію про умови кредитування та загальну вартість кредиту, про що свідчить її особистий підпис. Строк погашення заборгованості помісячно з 13.09.2021 року по 09.08.2024 року: 24221,74 грн. тіло кредиту; 4788,88 грн. річні відсотки; 26072,64 грн. щомісячні відсотки.

Факт укладення кредитного договору та отримання коштів в сумі 24221,74 грн. у ТОВ «ФК «ЦФР» відповідачка не заперечує.

27 січня 2023 року права вимоги за Кредитним договором № від 06.08.2021 року відступлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі Договору відступлення прав вимоги №20230127 від 27.01.2023 року, за яким первісний кредитор, ТОВ «ФК «ЦФР», передав позивачу за плату належні йому права вимоги до ОСОБА_1 (а.с.16-19).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, право вимоги за Кредитним договором № від 06 серпня 2021 року, укладеним ОСОБА_1 із первісним кредитором, перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № від 06 серпня 2021 року, станом на 27 січня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість по кредиту в розмірі 25296,55 грн., з яких: 20440,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 721,60 грн. - заборгованість за річними відсотками, 4134,93 грн. - заборгованість за щомісячними процентами (а.с.15).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Предметом позову у даній справі є стягнення кредитної заборгованості за договором споживчого кредиту, заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок про те, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить - Закон України «Про захист прав споживачів».

Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати, порівняно із цим Законом, становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Аналогічний висновок викладено у постанові ВС № 509/5168/15-ц від 10 листопада 2021 року.

Відповідно до п.3 ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» , якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Таким чином, суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» в яких був та зараз встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 серпня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №, відповідно до умов якого позичальнику надано 24 221,74 грн. на будь-які цілі, строком на 36 місяців, безготівковим шляхом.

З боку сторін не має заперечень, що даний кредитний договір укладений на задоволення споживчих потреб позичальника, і це підтверджується доказами які містяться в матеріалах справи.

Позичальник зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту відповідно до графіку платежів (а.с.7).

Відповідно до даних, які містяться в матеріалах справи по кредитному договору № від 06 серпня 2023 року позичальником (відповідачем по справі) оплата періодичних платежів здійснювалась нерегулярно, останній платіж було здійснено 10.11.2022 року, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ЦФР» (графік руху коштів по кредиту) та розрахунком заборгованості (а.с.13-15).

Позивач, враховуючи відсутність чергової сплати за договором зі сторони позичальника вважає, що має право на дострокове повернення кредитних коштів за вказаним кредитним договором.

Однак, оскільки у спірних правовідносинах кредит надавався на споживчі цілі, тому відповідно до статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», кредитор повинен був попередньо направити позичальнику вимогу про дострокове повернення кредиту.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 25 Закону України «Про споживче кредитування» взаємодія кредитодавця, нового кредитора, колекторської компанії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, при врегулюванні простроченої заборгованості може здійснюватися виключно шляхом надсилання поштових відправлень із позначкою «Вручити особисто» за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи фізичної особи.

Проте, кредитодавець не направив відповідачу ОСОБА_1 на її адресу місця проживання та реєстрації, як споживачу, вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором, як передбачено частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». Матеріали справи таких відомостей не містять, а позивач доказів на підтвердження чи спростування зазначеної обставини суду не надав.

Отже, позивачем не доведено дотримання порядку дострокового повернення кредиту за вимогою банку, а тому термін повернення кредиту в повному обсязі не настав.

Разом з тим, статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець), зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки.

Таким чином, враховуючи те, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, при цьому позичальник, отримавши кредитні кошти, не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для стягнення простроченої заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом з урахуванням заявлених позовних вимог.

Як зазначено вище, відповідно до п.1.2. кредитного договору № від 06.08.2021 року ОСОБА_1 надано кредит у сумі 24 221,74 грн. на строк 36 місяців (до 09.08.2024 року), за користування якими позичальник сплачує 11,99% річних від суми боргу за договором та відсотки в розмірі 2,99% на місяць від суми кредиту, реальна річна процентна ставка 85,23% річних.

Згідно п.1.3 кредитного договору позичальник зобов`язалася сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту №5551516, який є невід`ємною частиною цього договору. Порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів) встановлено п.6 Паспорту кредиту №5551516 (а.с.7 зворотній бік).

На підтвердження позовних вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, яку він просить стягнути з відповідача, згідно якого станом на 27.01.2023 року за договором утворилась заборгованість, що становить 25 296,55 грн., та складається із: простроченої заборгованості по тілу кредиту 20440,02 грн; прострочена заборгованість за відсотками 721,60 грн., прострочена плата за щомісячними відсотками 4134,93 грн. (а.с.15).

Між тим, суд не може погодитись з розміром заборгованості, вказаної в розрахунку, оскільки позивачем до неї повністю включено тіло кредиту у сумі 20 440,02 грн., яке згідно договору погашається відповідно до графіку платежів (а.с.7 зворотній бік).

З урахуванням наведеного, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості, яка склалась станом на 27.01.2023 року в розмірі 11 416,03 грн., у тому числі: сума заборгованості по тілу кредиту 6559,54 грн, заборгованість по річним процентам 721,60 грн., заборгованість по щомісячним процентам 4134,93 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №42485 від 22.08.2023 року (а.с.2).

Таким чином з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,30 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 06 серпня 2021 року у розмірі 11416,03 грн. (одинадцять тисяч чотириста шістнадцять грн. 03 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1211,30 грн. (одна тисяча двісті одинадцять грн. 30 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складений 07.11.2023 року.

Суддя О.Ю. Кравченко