Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2/641/3937/2023 Справа № 641/7238/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Зелінська І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вказана позовна заява.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, приходить до висновку про залишення позовної заяви без руху з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами цивільного процесуального законодавства позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач є громадянином Федеративної Республіки Нігерія, а відповідач - громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам.

За змістом ст.496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного з громадянином іншої держави, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Згідно з ч.1 ст.16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно з ч. 1 ст. 60 вищевказаного Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання (за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, якщо подружжя є громадянами різних держав, спільно проживали на території України, і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу провадиться за законодавством України.

При цьому, з позовної заяви слідує, що позивач є громадянином Федеративної Республіки Нігерія, а відповідач - громадянкою Соціалістичної Республіки В`єтнам, тобто є громадянами різних держав, відомості про те, що вони спільно проживали на території України у позовній заяві відсутні, крім того, на час звернення з позовною заявою про розірвання шлюбу ні позивач, ні відповідач не має зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) у м. Харкові, згідно відомостей з реєстру територіальної громади м. Харкова та відомостей з Єдиного демографічного реєстру, тобто відсутні відомості про те, що хоч один з подружжя продовжує проживати на території України.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" подружжя, будучи громадянами різних держав, можуть обрати право, яке буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу. Таке можливо, тільки якщо вони не мають спільного місця проживання або якщо особистий закон кожного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання.

Виходячи зі змісту міжнародних договорів України про правову допомогу, компетенція судів з вирішення справ про розірвання шлюбу може визначатися за декількома критеріями: 1) суд держави спільного громадянства подружжя; 2) суд держави громадянства одного з подружжя; 2) суд держави місця проживання одного з подружжя; 3) суд держави останнього спільного місця проживання подружжя. Важливо підкреслити, що між цими критеріями міжнародної підсудності немає субординації, вони є альтернативними.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених уст. 77 цього Закону (виключна підсудність, яка на спори про розірвання шлюбу не розповсюджується).

Будь-яких доказів спільного проживання сторін на території України, наявності (або відсутності) угоди, згідно якої сторони передбачили підсудність такої справи (про розірвання шлюбу) судам України або іноземним судам позивачем не надано.

Разом з цим, всупереч п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява не містить реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), за його наявності, сторін, (якщо такі відомі позивачу), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 3ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Правилами п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України закріплено вимогу щодо викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, положеннями ч. 1 ст. 106 СК України закріплено, що подружжя, яке не має дітей, має право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу.

Як убачається зі змісту пред`явленого позивачем позову, від шлюбу в подружжя неповнолітніх дітей немає, поряд з цим матеріали позовної заяви не містять відомостей про наявність спору між подружжям щодо розірвання шлюбу через органи державної реєстрації актів цивільного стану, а згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи законних інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Якщо один із подружжя через поважну причину не може особисто подати заяву про розірвання шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену або прирівняну до неї, від його імені може подати другий з подружжя.

Отже, для подружжя, яке не має дітей, законом передбачено позасудовий порядок розірвання шлюбу шляхом звернення з відповідною заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

З наданих суду доказів не вбачається наявності у сторін дітей, а тому для них передбачений інший порядок розірвання шлюбу. Жодної підстави, яка б завадила подружжю дотриматися саме позасудового порядку розірванню шлюбу відповідно до ст. 106 СК України, позивачем не наведено.

Разом з цим, всупереч вимогам п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява не містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

З огляду на викладене, зазначені вище вимоги цивільного процесуального законодавства України позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду дотримані не були.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цьогоКодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ст. 185 ЦПК України, заява підлягає залишенню без руху із наданням строку для усунення її недоліків.

Керуючись ст.175,177, 185,260,261,353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Встановити позивачеві строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків -5 днів з дня вручення копії ухвали.

У разі невиконання ухвали у зазначений строк, заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу з усіма доданими документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя -І. В. Зелінська