єдиний унікальний номер справи 546/60/22
номер провадження 2/546/37/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., за участі секретаря судового засідання Гудзенко С.В., представниці позивача адвоката Глебської О.В., відповідача ОСОБА_1 та представниці відповідача ОСОБА_2 адвоката Говорової С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Глебська Юлія Василівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» та приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиша Сергія Миколайовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Решетилівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування права власності на нерухоме майно, визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки,-

встановив:

У січні 2022 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна мати дружини позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6 , яка мала двох доньок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_7 взяла шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_9 ». Від даного шлюбу у них народилися ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Проте ІНФОРМАЦІЯ_3 померла донька позивача ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла дружина позивача ОСОБА_12 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 помер син позивача ОСОБА_10 . На підставі рішення 14-ї сесії 23 скликання Решетилівської селищної ради народних депутатів від 01.03.2001 ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,07 га. За життя ОСОБА_6 не склала заповіту. Відтак, відповідно до вимог ч.2 ст. 1223 ЦК України майно успадковується за законом особами, визначеними у статтях 1261 1265 ЦК України. З посиланням на положення ч.3 ст. 1268 ЦК України позивач зазначає, що ОСОБА_12 є спадкоємцем за законом першої черги та прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 , що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Відповідно до вказаного рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.03.2007 по справі №2-129/2007, яке набрало чинності 02.04.2007, визначено належність житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як попередньому власнику, визначено ОСОБА_12 , як спадкоємця, наступним власником цього будинку та визнано за ОСОБА_12 право власності на вказаний жилий будинок. Таким чином ОСОБА_12 прийняла спадщину після смерті матері, однак юридично не оформила право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, якою володіла ОСОБА_6 . Відповідно ОСОБА_5 є спадкоємцем за законом першої черги та прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_12 . Проте ОСОБА_5 фактично прийняв, однак юридично не оформив право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, якою володіла ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №026760. Коли ОСОБА_5 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом було йому повідомлено, що земельну ділянку переоформлено на іншу особу, а саме на ОСОБА_1 , про що стало відомо із матеріалів кримінального провадження.

12.02.2020, приватним нотаріусом Довбишем С.М. на підставі поданих ОСОБА_1 підроблених документів було видано останньому свідоцтво про право на спадщину за заповітом та цього ж числа зареєстровано право власності на вищевказану земельну ділянку. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно стало відомо, що власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_2 , який набув її у власність на підставі договору купівлі продажу від 17.07.2021. У подальшому між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ТОВ «СКП «Сількомунгосп», як орендарем, було укладено договір оренди землі № 51 від 12.02.2020, право оренди на підставі якого було зареєстровано за ТОВ «СКП «Сількомунгосп» 18.02.2020.

Позивач зазначає, що правовстановлюючим документом ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0103 є свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.02.2020, відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_6 є її племінник ОСОБА_1 . Але ОСОБА_6 не мала племінника ОСОБА_1 . У свою чергу заповіт є підробленим.

Посилаючись на викладені обставини, представник позивача ОСОБА_4 просив визнати недійсним заповіт від 07.09.2004, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лобачівської сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області Антонець Т.Я. та зареєстрований в реєстрі за №14; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.02.2020, зареєстроване в реєстрі за №138, видане приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбишем С.М.; визнати недійсним договір купівлі продажу, серія та номер: 931, виданий 17.07.2020 приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбишем С.М.; припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0103, площею 5,0651 га; витребувати у ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0103 та зобов`язати передати її ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір оренди землі №51 від 12.02.2020, укладений між ТОВ «СКП «Сількомунгосп» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0103, площею 5,0651 га; припинити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право №35541234 від 18.02.2020 щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0103, площею 5,0651 га; визнати за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0103, площею 5,0651 га; стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 08.02.2022 у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 10.03.2022, яке було відкладене на 18.04.2022.

Ухвалою суду від 18.04.2022 провадження у справі зупинене до залучення до участі у справі правонаступника (правонаступників) позивача ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

27 квітня 2023 року ухвалою суду поновлене провадження у справі, залучено до участі у справі правонаступницю ОСОБА_5 ОСОБА_3 , та призначене підготовче судове засідання на 18.05.2023.

17 травня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_13 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 , про зміну предмету та підстав позову. На доповнення до зазначених у позові ОСОБА_5 обставин, представниця позивачки ОСОБА_13 вказала, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Єдиним спадкоємцем його майна є його рідна сестра ОСОБА_3 . Також позивачка зазначає, що у вироці Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.04.2022 суд дійшов висновку, що своїми діями, які полягали у використанні завідомо підроблених документів, ОСОБА_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України та визнав його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України. Зважаючи на те, що ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку незаконно з використанням підроблених документів, у зв`язку з визнанням недійсним в рамках даної справи заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, відповідно продаж такого мана та передача вказаної земельної ділянки в оренду є порушенням норм статей 658 та 761 ЦК України, що є недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України та відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. З огляду на викладені обставини, позивачка просила: визнати недійсним заповіт від 07.09.2004, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лобачівської сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області Антонець Тетяною Яківною та зареєстрований в реєстрі за № 14; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.02.2020, зареєстроване в реєстрі за № 138, видане приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиш С.М.; визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер: 931, виданий 17.07.2021, видавник: приватний нотаріус Полтавського РНО Довбиш С.М.; скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про право власності 43022764; визнати за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; визнати недійсним договір оренди землі № 51 від 12.02.2020, укладений між ТОВ «СКП «Сількомунгосп» та ОСОБА_2 , щодо земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за ТОВ «СКП «Сількомунгосп» № 35541234; витребувати у ОСОБА_2 та ТОВ «СКП «Сількомунгосп» земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язати передати її ОСОБА_3 ; стягнути з відповідачів по справі на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір.

Ухвалою суду від 18.05.2023 було прийнято до розгляду заяву ОСОБА_14 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 , зі зміненим предметом та підставами позову та відкладено підготовче засідання на 12.06.2023.

Після цього підготовче засідання неодноразово відкладалося, востаннє - на 04.10.2023.

Ухвалою суду від 04.10.2023 підготовче провадження у справі було закрите та призначене судове засідання на 30 жовтня 2023 року.

Позиція учасників судового провадження

У судовому засіданні 30 жовтня 2023 року представниця позивачки ОСОБА_13 , посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини, позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнав у повному обсязі, у вирішенні спору поклався на розсуд суду .

Представниця відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_15 позов не визнала та зазначила наступне. Так 17 травня 2023 року стороною позивачки було направлено заяву про зміну предмету та підстав позов, яка була прийнята судом. На думку представниці відповідача, дану заяву було прийнято судом всупереч вимогам ч. 3 ст. 49 ЦПК України, оскільки одночасна зміна предмету та підстав позову не допускається. Щодо безпосередньо позовних вимог зазначила, що сторона відповідача не заперечує того, що ОСОБА_1 підробив документи, оскільки ці обставини встановлені вироком суду. Однак факт прийняття спадщини ОСОБА_12 підтверджується лише рішенням Решетилівського районного суду від 22.03.2007. У цьому рішенні немає посилання на те, що ОСОБА_12 прийняла спадщину після ОСОБА_6 та не зазначено, що вона фактично прийняла спадщину. У свою чергу наданими стороною відповідача доказами підтверджується, що ОСОБА_12 після смерті ОСОБА_6 фактично спадщину не прийняла, оскільки вони проживали в різних місцях. Право власності за ОСОБА_12 визнавалося на будинок, який знаходиться в селі Прокопівка. Крім того посилалася на ч. 5 ст. 82 ЦПК України та зазначала, що відповідач ОСОБА_2 має право спростовувати обставини щодо прийняття спадщини ОСОБА_12 . Щодо позовних вимог представниця відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_15 відмітила, що визнання недійсним і витребування із незаконного володіння не можуть бути в одному позові, оскільки на її думку потрібно було звертатися із позовною вимогою про витребування із незаконного володіння. Позовна вимога про визнання правочину недійсним передбачає застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України. Також заперечувала проти визнання за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку, оскільки вона не є спадкоємцем та, відповідно, належним позивачем по даній справі. Зважаючи на викладене, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиш С.М. та ТОВ «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» у судове засідання не з`явилися, про місце, дату і час судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли (т. 2, а.с. а.с. 105, 114, 116).

Представниця третьої особи Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. у судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву у якій розгляд даної справи просила проводити за її відсутності (а.с. 117).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_6 на підставі рішення 14 - ї сесії 23 скликання Решетилівської селищної ради народних депутатів від 01.03.2001 передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,07 га, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ПЛ №026760 (т. 1, а.с. 23).

ОСОБА_6 та ОСОБА_16 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с.а.с. 14, 16).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , 29.06.1986 між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, ОСОБА_7 присвоєно прізвище « ОСОБА_9 » (т. 1, а.с. 15).

Від вказаного шлюбу у ОСОБА_5 та ОСОБА_12 народився ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (т. 1, а.с.а.с. 18, 19).

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , а ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (т. 1, а.с.а.с. 20, 21).

ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 (т. 1, а.с. 22).

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.03.2007 по справі №2-129/2007, яке набрало законної сили 02.04.2007, визначено належність житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як попередньому власнику, визначено ОСОБА_12 , як спадкоємця, наступним власником цього будинку та визнано за ОСОБА_12 право власності на вказаний жилий будинок (т. 1, а.с. 13).

Як установлено із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , позивач ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (т.1, а.с. 92).

Відповідно до відповіді завідуючої Решетилівської державної нотаріальної контори Т. Кириченко від 22.11.2022 №645/01-09 спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_5 прийняла його сестра ОСОБА_3 (т.1, а.с.119).

Як установлено із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.09.2023 №863/02-31, за заявою спадкоємця ОСОБА_5 за заповітом ОСОБА_3 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 5,0651 га, кадастровий номер :00:002:0103 у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку та (або) реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с. 97-98).

Відповідно до заповіту від 07.09.2004, посвідченого секретарем виконавчого комітету Лобачівської сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області Антонець Т.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №14, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , усе своє майно нерухоме та рухоме заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 (т.1, а.с. 29).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.02.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 138, виданого приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Довбишем С.М. на підставі заповіту, посвідченого секретарем виконкому Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області Антонець Т.Я., спадкоємцем на зазначене у цьому свідоцтві майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , є її племінник ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається земельної ділянки площею 5,0651 га, кадастровий номер :00:002:0103, що розташована: Полтавська область, Решетилівський район, Решетилівська селищна рада, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 28).

12 лютого 2020 року між ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ТОВ «СКП «Сількомунгосп», як орендарем, було укладено договір оренди землі № 51. Об`єкт оренди - земельна ділянка площею 5,0651 га, кадастровий номер :00:002:0103 (т.2, а.с.46-47).

Відповідно до копії договору купівлі продажу, укладеного 17.07.2021 між продавцем ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діє ОСОБА_17 , з однієї сторони та покупцем ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Решетилівського районного нотаріального округу Довбишем С.М., продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність земельну ділянки площею 5,0651 га, кадастровий номер :00:002:0103, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Полтавського (колишня назва Решетилівського) району Полтавської області (т.2, а.с. 24)

Вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 20.04.2022, який набрав законної сили 21.05.2022, ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України. У даному вироці судом було, зокрема установлено, що ОСОБА_1 використав завідомо підроблені документи, у тому числі заповіт від 07.09.2004, посвідчений секретарем виконавчого комітету Лобачівської сільської ради народних депутатів Решетилівського району Полтавської області Антонець Т.Я. та зареєстрований в реєстрі за №14 (т.1, а.с. 193-195).

На спростування викладених у позові обставин в частині прийняття ОСОБА_12 спадщини, зокрема спірної земельної ділянки після смерті матері ОСОБА_6 представницею відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_15 було надано наступні докази.

Так відповідно до виписки з погосподарських книг №27, 34, 9, 19, 19 Жовтневої сільської ради (Покровської сільської ради) за 1986-2010 роки села Жовтневе (селища Покровське) ОСОБА_12 проживала по АДРЕСА_2 разом із чоловіком ОСОБА_5 та дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.1, а.с.210).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 12.04.2022 №01-22/17, згідно погосподарських книг 1986 2010 років ОСОБА_12 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 1987 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1, а.с. 211).

Вказана обставина підтверджується також копіями погосподарських книг на 2001-2005 роки, 2006 2010 роки за даною адресою (т.1, а.с.а.с. 212-215, 216 - 219).

Згідно відповіді завідуючої Решетилівської державної нотаріальної контори Т. Кириченко ОСОБА_12 від 11.10.2006 №848, спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після померлої ОСОБА_6 , оформити на ім`я ОСОБА_12 немає змоги, так як відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував її право власності на цей будинок (т.1, а.с.220).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області №7139 ОСОБА_6 була власником будинку в с. Прокопівка Решетилівського району (т.1, а.с.221).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Як первісний позивач, так і його правонаступник, подаючи позов зазначали, що діями відповідачів було порушено їх право власності на земельну ділянку площею 5,0651 га, кадастровий номер :00:002:0103. Крім того однією з вимог позовної заяви було визнати за ОСОБА_5 , а після залучення правонаступника за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :00:002:0103, площею 5,0651 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

При цьому позивачі, посилаючись на рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.03.2007 по справі №2-129/2007, яке набрало законної сили 02.04.2007, стверджували, що ОСОБА_12 прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 , однак юридично не оформила право власності в порядку спадкування на земельну ділянку, якою володіла ОСОБА_6 на підставі державного акту на землю. Також у судовому засіданні 30 жовтня 2023 року представниця позивачки ОСОБА_13 зазначала про те, що коли ОСОБА_6 успадкувала житловий будинок та господарсько побутові будівлі і споруди, вона успадкувала і право власності на спірну земельну ділянку, так як відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, і успадкувати лише частину майна неможливо з таких підстав.

Однак суд не може погодитися з даним твердженням сторони позивачки зважаючи на таке.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами першою-третьою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, серед іншого, шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно положень статті 1217 спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіту ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Як було зазначено вище, рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 22.03.2007 по справі №2-129/2007, яке набрало законної сили 02.04.2007, позов ОСОБА_12 до Решетилівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок, господарсько побутові будівлі та споруди було задоволено. Цим рішенням було визначено належність житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як попередньому власнику; визначено ОСОБА_12 , як спадкоємця, наступним власником цього будинку та визнано за ОСОБА_12 право власності на вказаний жилий будинок (т. 1, а.с. 13).

При цьому вказівки про визнання за ОСОБА_12 права власності на земельну ділянку площею 5,0651 га, кадастровий номер :00:002:0103, рішення суду від 22.03.2007 по справі №2-129/2007 не містить. Предметом позову у вказаній справі було тільки визнання права власності на житловий будинок, господарсько побутові будівлі та споруди.

Відповідно до статті 11 ЦПК України, в редакції на час ухвалення рішення суду по справі №2-129/2007, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, для визнання позивачкою права власності на спірну земельну ділянку, позивачці слід було звернутися до суду із відповідною вимогою.

У свою чергу стаття 1218 ЦК України у даному випадку до застосування не підлягає, оскільки питання про визнання права власності було предметом судового розгляду і стосувалося тільки житлового будинку, а не усього майна, яке належало померлій ОСОБА_6 .

Інших доказів прийняття ОСОБА_12 спадщини, яка складається із земельної ділянки площею 5,0651 га, кадастровий номер :00:002:0103, після смерті своєї матері ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Щодо посилання позивачки на положення частини 3 статті 1268 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого у статті 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

За нормою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до пункту 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, у редакції, чинній на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що

набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Доказів постійного проживання ОСОБА_12 разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини матеріали справи не містять.

У свою чергу представницею відповідача ОСОБА_15 було надано докази, які спростовують факт постійного проживання ОСОБА_12 разом із спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини та підтверджують її місце проживання за іншою адресою. Це, зокрема виписки з погосподарських книг книг №27, 34, 9, 19, 19 Жовтневої сільської ради (Покровської сільської ради) за 1986-2010 роки села Жовтневе та довідки Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області від 12.04.2022 №01-22/17 та №7139.

Отже, дана обставина, на яку посилалася сторона позивачки, також не знайшла свого підтвердження

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово зазначав, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.

Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Визнання права власності як спосіб захисту, визначеного статтею 392 ЦК України, передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом зазначеної норми такий спосіб захисту можливий у випадку, коли особа у встановленому законом порядку набула право власності на майно, однак таке право не визнається іншою особою (особами), або у разі втрати заявником документа, що посвідчує його право власності на спірне майно, і не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна.

У той же час твердження позивачки про наявність правових підстав для визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 5,0651 га, кадастровий номер :00:002:0103 не знайшли свого підтвердження.

Зважаючи на викладене, стороною позивача не було доведено, що оспорюваними правочинами було порушено її права чи охоронювані законом інтереси.

Окрім того суд погоджується з доводами представниці відповідача ОСОБА_15 про те, що позовні вимоги про визнання недійсним договору і витребування із незаконного володіння не можуть бути заявлені в одному позові, а позовна вимога про визнання правочину недійсним передбачає застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України, зважаючи на наступне.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-605цс16, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

При цьому, правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі №462/5804/16-ц зазначив про те, що судом враховується, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом визнання оспорюваних договорів недійсними не є ефективним засобом відновлення порушеного права позивача, адже за загальним правилом наслідком встановлення судом недійсності правочину є реституція. Відповідно, визнання договорів щодо відчуження спірного майна недійсними не матиме наслідком звільнення земельної ділянки чи усунення перешкод у користуванні нею, а тому не відновить порушеного права позивача, який не є власником майна, відчуженого за оспорюваним договором купівлі-продажу.

Крім того, щодо неефективності вимоги про недійсність договорів Велика Палата Верховного Суду зазначила у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17, зокрема про те, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи нерухомого майна, а саме по собі визнання правочину недійсним є неефективним способом захисту, так як не відновлює порушене право.

Отже у даній справі позовні вимоги про визнання недійсними оспорюваних правочинів (договору купівлі продажу та договору оренди земельної ділянки) є неефективним способом захисту.

У той же час позовна вимога про витребування земельної ділянку є ефективним способом захисту, який у повній мірі сприяє відновленню порушених прав її власника.

Однак, як було встановлено судом, позивачкою ОСОБА_3 не було доведено того, що оспорюваними правочинами було порушено її права чи охоронювані законом інтереси, а тому вказана вимога не підлягає до задоволення.

З огляду на встановлені судом обставини у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Щодо твердження представниці відповідача ОСОБА_15 про прийняття судом заяви позивачки про зміну предмету та підстав позову всупереч вимогам ч. 3 ст. 49 ЦПК України, оскільки одночасна зміна предмету та підстав позову не допускається, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

До закінчення підготовчого провадження 17 травня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_13 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_3 , про зміну предмету та підстав позову, яка була прийнята ухвалою суду від 18.05.2023.

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 зазначив, що предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Незважаючи на те, що представниця позивача ОСОБА_13 звернулася до суду із заявою про зміну предмету та підстав позову у зв`язку із смертю первісного позивача та залучення до участі у справі правонаступника, дана заява дана заява не містить обставин, які б свідчили про зміну предмету позову, оскільки позовні вимоги залишилися фактично у первісному стані. У свою чергу новий позов містить часткову зміну підстав та обґрунтування нового позову, що не суперечить вимогам статті 49 ЦПК України.

При цьому суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово підкреслював, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо застосованих судом заходів забезпечення позову

Ухвалою суду від 31 січня 2022 року було задоволено заяву сторони позивача про забезпечення позову та накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :00:002:0103, площею 5,0651 га, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 931 від 17.07.2021, з позбавленням права розпорядження нею та відчуження на користь інших осіб без позбавлення права користування Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» за договором оренди землі № 51, укладеним 12 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп».

Відповідно до частини 9 статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина 10 статті 158 ЦПК України).

Таким чином застосовані ухвалою суду заходи забезпечення позову підлягають до скасування.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати слід покласти на позивачку ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, та керуючись ст. 4, 11, 12, 13, 76-81, 83, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Глебська Юлія Василівна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» та приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Довбиша Сергія Миколайовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Решетилівська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування права власності на нерухоме майно, визнання договору оренди землі недійсним та скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті відповідно до ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 31 січня 2022 року, а саме: скасувати арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :00:002:0103, площею 5,0651 га, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 931 від 17.07.2021, з позбавленням права розпорядження нею та відчуження на користь інших осіб без позбавлення права користування Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп» за договором оренди землі № 51, укладеним 12 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп».

Судові витрати у справі покласти на позивачку ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Представниця позивача ОСОБА_13 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_6 , РНОКПП судом не встановлено.

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільське комунальне підприємство «Сількомунгосп», місцезнаходження: вул. Базарна, 18, м. Решетилівка Полтавського району Полтавської області, 38400, .

Відповідач Приватний нотаріус Решетилівського районного нотаріального округу Довбиш Сергій Миколайович, адреса: вул. Старокиївська, 6, м. Решетилівка Полтавського району Полтавської області, 38400.

Третя особа Решетилівська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: вул. Старокиївська, 12, м. Решетилівка Полтавського району Полтавської області, 38400, .

Повний текст рішення складений 06 листопада 2023 року.

Суддя Ю.В. Зіненко