Справа № 683/3455/23

У Х В А Л А
20 жовтня 2023 року м. Старокостянтинів
Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Завадська О.П., ознайомившись з матеріалами справи за позовом ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі Міністерства Юстиції Російської Федерації про стягнення майнової та моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до держави Російська Федерація в особі Міністерства Юстиції Російської Федераціїпро стягнення майнової та моральної шкоди.
Позивачка, посилаючись на положення статті 13 Конституції України, статті 15, 16, 324 ЦК України, статті 1, 3, 8 ЦПК України, просить стягнути з Держави Російська Федерація майнову шкоду, завдану внаслідок експропріації Російською Федерацією природних ресурсів українського народу під час незаконної збройної агресії проти України в розмірі 24583718,34 грн та моральну шкоду в розмірі 12593000,00 грн, а всього 25843018,34 грн.
Вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наступних підстав.
Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 полягають у стягненні матеріальної та моральної шкоди, слід зазначити ціну позову та обґрунтувати розрахунок сум, що стягуються, проте позивачка ціни позову не вказала й обґрунтованого розрахунку сум, які просить стягнути, не надала, що суперечить положенням ст. 175, 176 ЦПК України.
Крім того, недоліки позовної заяви стосуються змісту позовних вимог, а саме конкретного способу захисту прав або інтересів, які передбачені законом, або іншого способу захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивачка просить суд визначити у рішенні, оскільки у позовних вимогах позивачка не зазначила на чию користь необхідно стягнути з відповідача майнову та моральну шкоду.
Суд звертає увагу на те, що позивачка у своєму позові посилається на електронні докази, а саме: інформацію НАК «Нафтогаз України», статтю «The Washington Post», інформацію з сайту nadra.info з перекладом статті «The Washington Post», які подає у вигляді роздрукованого тексту.
Статтею 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Позивачка хоч і зазначає, що вказані докази містяться на офіційному сайті НАК «Нафтогаз України» та сайті газети «The Washington Post», однак, не вказує адреси вказаних інтернет-ресурсів.
Частинами 4, 5 ст. 100 ЦПК України визначено, що учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Статтею 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, зокрема, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.
Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (постанови Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21).
Це стосується і перекладу статті газети «The Washington Post» на українську мову. Частиною 1 ст. 9 визначено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.
Частиною четвертою статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з частиною другою статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів є складовою доступу до правосуддя, який є елементом права особи на судовий захист, гарантованого статтею 55 Конституції України.
Так, за висновками Європейського суду з прав людини, загалом прийнятним вважається встановлення в національному законодавстві процесуальних обмежень та вимог з метою належного здійснення правосуддя; проте вони не повинні підривати саму суть права на доступ до суду.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року справа «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND), «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя.
У позовній заяві позивачка ОСОБА_1 зазначила, що вона звільнена від сплати судового збору, посилаючись на пункт 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до положень пункту 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв?язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що дії держави-агресора Російської Федерації призвели до її вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивачка, відповідно до положень пункту 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору.
За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою передбачена сплата судового збору 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
На підставі п.п. 5 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви про відшкодування моральної шкоди справляється судовий збір в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», встановлено з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб 2684,00 грн.
На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України,
Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до держави Російська Федерація в особі Міністерства Юстиції Російської Федерації про стягнення майнової та моральної шкоди
Надати позивачці строк у десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, для усунення зазначених недоліків.
У разі невиконання до вказаного терміну вищезазначених вимог закону, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачеві.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя