Справа№ 953/3098/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2023 р. м.Харків

головуючої судді - Лисиченко С.М.,

за участю секретаря судового засідання- Кот Я.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ «СЕНС БАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якого просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором 630834444 у розмірі 87833,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20.01.2018 відповідач уклав з АТ « Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630834444, відповідно до умов якої банк зобов`язався надати відповідачу кредит, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користуванням кредиту, сплачувати комісію та інші платежі в сумі та строки, передбачені договором. Вказав, що банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, разом з цим, відповідач виконує свої зобов`язання за договором неналежним чином, у зв`язку із чим, за ним числиться заборгованість станом на 22.01.2023 у розмірі 87833,43 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2023 справу передано для розгляду головуючій судді С.М. Лисиченко.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27.04.2023 прийняти до розгляду та відкрити провадження у даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19.06.2023 на адресу суду надійшов відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що в розумінні діючого цивільного законодавства між ним та позивачем не було укладеного кредитний договір, оскільки позивач не надав суду належних та допустимих доказів надання йому кредитних коштів, а саме підписання ним анкети-заяви та оферти без виконання позивачем зобов`язання щодо передачі грошових коштів свідчить про те, що договір є неукладеним. Вказує, що передбачені умови договору щодо стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними з огляду на положення Закону України « Про захист прав споживачів». Крім того зазначає, що умови договору, зокрема оферта та анкета - заява не містить його розпорядження, як позичальника щодо договірного списання платежів за прострочення кредиту тому вимоги позивача про стягнення у вигляді тіла кредиту не передбачених домовленістю сторін платежів, є безпідставними. Прохав стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи позивач належним чином був повідомлений. Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги він підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, причини неявки суду не відомі.

Згідно із частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права та взаємовідносини між сторонами, учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, ухваливши рішення у справі на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що 20.01.2018 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 шляхом акцептування оферти укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого банк відкрив відповідачу кредитну лінію із лімітом 200 000,00 грн., з фіксованою процентною ставкою 24 % річних та обов`язковим мінімальним платежем у розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн.

Також, відповідачем було підписано угоду на використання аналогу власноручного підпису клієнта та паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація, зокрема, щодо: реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту; порядку повернення кредиту; пільгового періоду та плати за здійснення операцій по рахунку сервісних підприємствах та/або сплати суми комісій у розмірі 0.01% від суми операцій з розрахунків за товари.

12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022

Згідно даних виписки по рахунку з кредитною карткою за період з 20.01.2018 по 22.01.2023 за ОСОБА_1 числиться заборгованість у розмірі 87 833,43 грн. Відповідачем за кредитним договором в межах установленого кредитного ліміту здійснено «витрати» у розмірі 364 609,82 грн. та погашено заборгованість у розмірі 278 755,00 грн.

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Матеріалами справи підтверджено, що між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем укладено кредитний договір, на виконання якого Банком випущено на ім`я відповідача картку МС DЕВІТ WORLD та відкрито кредитну лінію із кредитним лімітом 200 000, 00 грн.

Відповідно до статті 15 Закону України Про споживче кредитування відповідач мав право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте, матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_1 відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору відкликав, звертався до позивача за додатковими роз`ясненнями положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто відповідач не скористався цим своїм правом. Також, відсутні докази оскарження в у судовому порядку укладений договір чи його окремі пункти.

Крім того, згідно даних виписки по рахунку з кредитною карткою МС DЕВІТ WORLD, відповідач в період з 20.01.2018 по 22.01.2023, тобто 5 років, активно користувався кредитними коштами позивача, здійснив витрати на загальну суму 364 609,82, частково здійснював погашення кредитної заборгованості, відсотків, комісії за розрахунково-касове обслуговування та страхових платежів в розмірі 278 755,00.

За відсутності доказів, які б спростовували подані позивачем розрахунки заборгованості за вищевказаним договором, суд не має підстав піддавати їх сумніву.

Наявна в матеріалах справи виписка порахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, є належним доказом, який підтверджує заборгованість відповідача за виданим кредитом.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №161/5267/20.

Оцінюючи докази, які надані позивачем, суд приходить до висновку, що АТ «СЕНС БАНК» довів факт отримання відповідачем від банку кредитних коштів, існування між сторонами кредитних взаємовідносин та наявну заборгованість у розмірі 87 833,45 грн., розмір якої

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що у рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз`яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - наступний закон скасовує попередній.

Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма.

Відповідно до абзацу третього частини 4 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції станом на 1 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України Про споживче кредитування) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно з частиною 5 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції станом на 1 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України Про споживче кредитування) до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин 1-2, 5 статті 18 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції станом на 1 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України Про споживче кредитування) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України Про споживче кредитування, у зв`язку з чим у Законі України Про захист прав споживачів статтю 11 викладено у такій редакції: Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України Про споживче кредитування .

Положення частин 1, 2, 5 статті 18 Закону України Про захист прав споживачів з набранням чинності Закону України Про споживче кредитування залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України Про захист прав споживачів, визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України Про споживче кредитування.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України Про споживче кредитування загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України Про споживче кредитування до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України Про споживче кредитування безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України Про споживче кредитування Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором.

Отже, встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, у тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України Про споживче кредитування.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44 цс 21).

З огляду на зазначене, суд не бере до уваги заперечення відповідача в цій частині.

Також, суд вважає неспроможними доводи відповідача в частині протиправності дій позивача щодо списання нарахованих відсотків без його згоди, оскільки вони спростовуються даними анкети-заяви, яка підписана 19.01.2018 особисто відповідачем, відповідно до яких, ОСОБА_1 надав банку доручення на здійснення договірного списання таких коштів.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі, виникають з договірних відносин, які є обов`язковими для виконання сторонами в повному обсязі та з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості у розмірі 87 833,43 грн.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 268, 272, 273-276, 280-284 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства « СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №630834444 від 20.01.2018 у розмірі 87833 (вісімдесят сім тисяч вісімсот тридцять три ) грн. 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства « СЕНС БАНК» судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач: Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», , адреса: вул.. Велика Василівська,100, м. Київ, 03150;

відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя- С.М. Лисиченко

,