КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 листопада 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Мальцева Д.О. в м. Київ 24 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Глобал Гарант», Акціонерного товариства «Укрпошта», третя особа ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути на свою користь з ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» страхове відшкодування в розмірі 84514,87 грн., з АТ «Укрпошта» матеріальну шкоду в розмірі 77465,20 грн., витрати на проведення оцінки та складання звіту № 401/08-21 в розмірі 3000 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн., покласти на відповідачів судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 18 березня 2021 року о 20:05 в м. Києві по вул. Ю.Іллєнка відбулась дорожньо-транспортна пригода з участю ГАЗ 3309 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля Renault д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва в справі № 761/12204/21 від 21 травня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «СК «Глобал Гарант» згідно з полісом № 201072383, за яким розмір страхової суми за шкоду, завдану майну, на одного потерпілого становить 130000 грн., розмір франшизи 0 грн. На виконання ст. 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він звернувся до ПрАТ «СК «Глобал Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 25 серпня 2021 року засобами поштового зв`язку надіслав заяву про виплату страхового відшкодування, 01 вересня 2021 року лист страховиком отримано.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту складає 161980,07 грн., вартість матеріального збитку 96221,04 грн. з урахуванням ПДВ та 84514,87 грн. без урахування ПДВ. Вартість проведення оцінки та складання звіту становить 3000 грн. Отже, оскільки він у заяві про виплату страхового відшкодування зазначив власні банківські реквізити на виплату страхового відшкодування, то розмір страхового відшкодування, що має бути виплачений страховиком, становить 84514,87 грн. 02 липня 2021 року ПрАТ «СК «Глобал Гарант» втратило статус асоційованого члена МТСБУ в зв`язку зі заборгованістю. ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування, однак йому було відмовлено в зв`язку з тим, що станом на день звернення страховик не визнаний банкрутом і не ліквідований.

Решта коштів, що відповідають розміру завданої позивачу матеріальної шкоди, а саме різниця між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, в розмірі 77465,20 грн., підлягає стягненню з АТ «Укрпошта», з яким ОСОБА_3 на час дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових відносинах та виконував трудові (службові) обов`язки.

Додатково ОСОБА_1 наполягає на стягненні з АТ «Укрпошта» на свою користь 5000 грн. моральної шкоди, оскільки в результаті протиправних дій водія було спричинено пошкодження майна позивача, що безумовно вплинуло на якість його повсякденного життя, в тому числі за рахунок того, що він вимушений був витрачати час на пошук експертної організації, звертатись до СТО та страхової компанії, отримувати юридичну допомогу тощо. Вважав, що 5000 грн. є адекватним грошовим еквівалентом понесених душевних страждань та втрат немайнового характеру.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладав обставини справи, посилався на те, що він подавав страховику необхідний пакет документів для отримання страхового відшкодування, і оскільки ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачений строк на прийняття рішення по справі та здійснення виплати страхового відшкодування страховою компанією не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, граничний строк по виплаті страхового відшкодування закінчився 01 грудня 2021 року, однак страховиком так і не здійснено виплату страхового відшкодування і не прийнято рішення по справі. Вказане є порушенням ПрАТ «СК «Глобал Гарант» строку на добровільну виплату страхового відшкодування, в зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом задля примусового стягнення страхового відшкодування зі страховика.

Вважав незаконними висновки суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів відмови ПрАТ «СК «Глобал Гарант» у виплаті страхового відшкодування та відмову в позові з цих підстав, оскільки позивач не має жодного відношення до процедури отримання страховиком ліцензій на здійснення страхової діяльності, до членства страховика у МТСБУ чи інших організаціях, до його змін у статусах ведення своєї діяльності, крім офіційного банкрутства, також позивач не може втручатись в діяльність страховика щодо отримання письмового рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, а посилання суду на вказані аргументи є абсурдним. Оскільки строки на добровільне прийняття рішення щодо виплати або відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування та на саме здійснення виплати сплинули, позовні вимоги в частині примусового стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Глобал Гарант» є правомірними та обґрунтованими. При цьому відповідачами не надано будь-які докази на спростування розміру завданих позивачу збитків, не доведено неналежність звіту № 401/08-21, тому сторона позивача вважає правомірною та доведеною суму страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, в розмірі 84514,87 грн.

Наводив правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17, від 07 лютого 2019 року в справі № 645/3746/16, від 01 серпня 2018 року в справі № 666/4415/15-ц, зазначав, що той факт, що позивач продав свій автомобіль у пошкодженому стані, не позбавляє його права на отримання компенсації реальних збитків - повної вартості відновлювального ремонту, адже продаж невідновленого автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди перекладає необхідність його відновлення на нового власника, а тому вартість пошкодженого автомобіля зменшується на розмір вартості необхідних майбутніх витрат на ремонт автомобіля в порівнянні з цілим автомобілем.

Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 344/7069/15-ц, від 22 квітня 2019 року в справі № 761/14285/16-ц, вказував, що сам факт дорожньо-транспортної пригоди є безумовною підставою для стягнення моральної шкоди, якщо потерпіла особа її зазначає, що є встановленим поза розумним сумнівом.

Від відповідача АТ «Укрпошта» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено солідарної відповідальності страховика та страхувальника при відшкодуванні майнової шкоди, і у заподіювача шкоди та його страховика не може виникнути солідарного обов`язку щодо виплати страхового відшкодування.

Наголошував на безпідставності пред`явлення позовних вимог до АТ «Укрпошта» щодо відшкодування вартості відновлювального ремонту, вказував, що позивачем було приховано факт продажу автомобіля, а також не надано доказів фактичного здійснення позивачем його ремонту до продажу, зокрема не надано довідок зі СТО, платіжних доручень щодо придбання матеріалів/обладнання, вартості проведеного ремонту тощо. У зв`язку з продажем автомобіля позивачем також підтверджено факт відсутності в подальшому проведення відновлювального ремонту. При цьому вартість розміру завданої шкоди власнику автомобіля повністю покривається страховим полісом та має бути відшкодовано страховиком. Крім того, реальні збитки, які поніс позивач, слід рахувати з урахуванням різниці ціни транспортного засобу до моменту дорожньо-транспортної пригоди за мінусом фактичної ціни, за яку позивач продав транспортний засіб. Звіт не може бути оцінений судом як належний та допустимий доказ, оскільки у контексті наявності реальної ціни, за яку транспортний засіб був проданий, звіт у даному випадку не відображає реальних обставин справи. Наводив правові висновки Верховного Суду в постанові від 06 грудня 2021 року в справі № 757/22936/19-ц.

Щодо неналежності звіту у зв`язку з неврахуванням ПДВ, посилаючись на правові Верховного Суду в постанові від 22 грудня 2020 року в справі № 565/1210/19, від 21 грудня 2020 року в справі № 911/286/20, зазначав, що якщо автомобіль не було відремонтовано або відремонтовано на СТО, яке не є платником ПДВ, то вказану суму не повинні компенсувати ні страхова компанія, ні винуватець дорожньо-транспортної пригоди, тобто, якщо вказану суму зменшення потерпілий просить стягнути з завдавача шкоди, то суд повинен відмовити в задоволенні позову.

Щодо стягнення моральної шкоди, вважав таку вимогу явно завищеною, неспівмірною з тими наслідками, які настали для позивача, такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості і спрямованою на особисте збагачення, мотиви позову обґрунтовуються та зводяться до загальних фраз і не підкріплюються жодними доказами, відсутність яких свідчить про спекулятивний, а не компенсаційний характер позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_1 був власником автомобіля Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 (а. с. 7 т. 1).

18 березня 2021 року в м. Києві по вул. Ю.Іллєнка сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів ГАЗ 3309 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2021 року ОСОБА_3 визнано винним у порушенні п. 2.3.б, 13.1 ПДР та скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а. с. 13 т. 1).

Листом АТ «Укрпошта» від 26 серпня 2021 року на адвокатський запит повідомлено, що ОСОБА_3 наказом № 464-к від 18 серпня 2020 року прийнятий на роботу з 19 серпня 2020 року на посаду водія автотранспортних засобів Дирекції «Автотранспошта» АТ «Укрпошта» і 18 березня 2021 року керував автомобілем ГАЗ-3309 д.н.з. НОМЕР_1 на підставі подорожнього листа № 192660 (а. с. 37 т. 1).

Згідно полісу № 201072383, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ГАЗ 3309 д.н.з. НОМЕР_1 на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «СК «Глобал Гарант», яке з 02 липня 2021 року позбавлене права укладати договори страхування ОСЦПВВНТЗ (а. с. 14 т. 1). Строк дії договору - з 20 вересня 2020 року по 19 вересня 2021 року включно. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, за полісом становить 130000 грн. (а. с. 111 т. 1).

Згідно листа МТСБУ від 03 вересня 2021 року на адвокатський запит, страховиком ПрАТ «СК «Глобал Гарант» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201072383 внесено інформацію про франшизу в розмірі 0 грн. (а. с. 15 т. 1).

19 березня 2021 року АТ «Укрпошта» направлено на адресу ПрАТ «СК «Глобал Гарант» повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 112 - 114 т. 1).

19 березня 2021 року ОСОБА_1 направлено на адресу ПрАТ «СК «Глобал Гарант» повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди за полісом ОСЦПВВНТЗ (а. с. 16 - 17 т. 1), а 25 серпня 2021 року направлено заяву про здійснення виплати страхового відшкодування (а. с. 18 - 20 т. 1).

Листом від 27 серпня 2021 року МТСБУ повідомило ОСОБА_1 , що ПрАТ «СК «Глобал Гарант» втратило статус асоційованого члена МТСБУ через заборгованість до фондів та згідно з п. 52.1 ст. 52 Закону припинило членство в МТСБУ; станом на сьогодні МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації ПрАТ «СК «Глобал Гарант» чи визнання вказаної страхової компанії банкрутом; у випадку, якщо ПрАТ «СК «Глобал Гарант» буде визнано у встановленому Законом порядку банкрутом і коштів та майна страховика не вистачить для задоволення вимог, МТСБУ поновить розгляд питання щодо здійснення регламентної виплати (а. с. 36 т. 1).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 401/08-21 від 12 серпня 2021 року, складеного ТОВ «Клевер Експерт», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_2 , становить 96221 грн., вартість матеріального збитку без урахування ПДВ 84514,87 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_2 без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент проведення дослідження, становить 161980,07 грн., ринкова вартість автомобіля Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_2 до моменту ДТП становить 186071,15 грн. (а. с. 21 - 33 т. 1).

Вартість проведення оцінки та складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 401/08-21 від 12 серпня 2021 року, сплачена ОСОБА_1 , становить 3000 грн. (а. с. 34 т. 1).

Згідно листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 15 грудня 2022 року, станом на 14 грудня 2022 року автомобіль Renault Kangoo д.н.з. НОМЕР_2 за ОСОБА_1 не зареєстрований, вказаний транспортний засіб 13 червня 2021 року був перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу № 6436/21/009789, укладеного 09 травня 2021 року ТОВ «Вавілон» (а. с. 200 - 202 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина працівника АТ «Укрпошта» ОСОБА_3 у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та обставини цієї дорожньо-транспортної пригоди не потребують доказування.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У пункті 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Положенням пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Згідно із пунктами 34.3, 34.4 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Відповідно до п. 36.7 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

На підтвердження обставин, якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги, ним надано звіт № 401/08-21 від 12 серпня 2021 року, складений суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт», згідно якого вартість відновлювального ремонту складає 161980,07 грн., вартість матеріального збитку - 96221,04 грн. з урахуванням ПДВ та 84514,87 грн. без урахування ПДВ.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові в частині відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції виходив із того, до ПрАТ «СК «Глобал Гарант» втратив статус асоційованого члена МТСБУ, водночас банкрутом не визнаний, ліквідований не був, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування у будь-якому розмірі, крім того, позивачем не надано до матеріалів справи і доказів на підтвердження витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Крім того, на момент подачі позову ОСОБА_1 вже не був власником транспортного засобу, якому було завдано шкоду, і не надано доказів проведення ремонтних робіт автомобіля, відтак позовні вимоги в частині стягнення з АТ «Укрпошта» на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 77465,20 грн. та витрат на проведення оцінки складання звіту задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд не може погодитися з даними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на виконання ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ПрАТ «СК «Глобал Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та 25 серпня 2021 року засобами поштового зв`язку надіслав заяву про виплату страхового відшкодування, надавши необхідні документи, які отримані страховиком 01 вересня 2021 року.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що оскільки ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено строк на прийняття рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування страховиком, граничний строк по виплаті страхового відшкодування позивачу страховою компанією закінчився 01 грудня 2021 року, однак страховиком так і не здійснено виплату страхового відшкодування та не прийнято рішення щодо здійснення виплати або про відмову у її виплаті.

Зазначене є порушенням ПрАТ «СК «Глобал Гарант» строку на добровільну виплату страхового відшкодування, через що ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, що узгоджується з положеннями п. 36.7 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційний суд не може погодитися з безпідставними висновками суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів того, що страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування в будь-якому розмірі, тому позовні вимоги в частині стягнення з даного відповідача на користь позивача страхового відшкодування є необґрунтованими.

Судом першої інстанції не враховано, що позивач не може втручатися в діяльність страховика щодо отримання письмового рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.

Відмовляючи ОСОБА_1 в частині вимог до відповідача АТ «Укрпошта» з тих підстав, що позивач на момент звернення з позовом відчужив автомобіль і не надав доказів проведення його ремонту, суд першої інстанції залишив поза увагою, що факт продажу автомобіля в пошкодженому стані його власником не позбавляє останнього права на отримання компенсації реальних збитків - повної вартості відновлювального ремонту, адже продаж пошкодженого автомобіля перекладає необхідність його відновлення на нового власника, а тому вартість пошкодженого автомобіля зменшується на розмір вартості необхідних майбутніх витрат на ремонт автомобіля у порівнянні з відновленим автомобілем.

Судом першої інстанції не враховано, що за положеннями ст. 22 ЦК України збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до пункту 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених вимог закону, відчуження пошкодженого транспортного засобу до проведення його ремонту не позбавляє позивача права на відшкодування спричинених йому збитків.

Крім того, апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди, виходячи із наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відтак, оскільки участь у дорожньо-транспортній пригоді, пошкодження власного майна внаслідок протиправних дій працівника відповідача безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до його душевних страждань, висновок суду першої інстанції щодо ненадання позивачем будь-яких доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди є безпідставними.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, таке рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи позов ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд виходить із наступного.

Як вбачається з доводів позовної заяви, ОСОБА_1 обґрунтовує завдання йому АТ «Укрпошта», а саме водієм даного підприємства ОСОБА_3 , моральної шкоди у розмірі 5000 грн. тим, що в результаті протиправних дій відповідача було пошкоджено належне йому майно, що безумовно вплинуло на якість повсякденного життя позивача, в тому числі в зв`язку з необхідністю витрачання часу на пошук експертної організації, звернення до СТО та страхової компанії та юристів.

З огляду на вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, а також враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження транспортного засобу, та із застосуванням принципів розумності і справедливості, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та стягнення з АТ «Укрпошта» на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Апеляційний суд враховує, що відзив на апеляційну скаргу не містить доводів щодо розміру моральної шкоди, який відповідач вважав би розумним і справедливим, або спростування розміру моральної шкоди, який просив стягнути позивач.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами відзиву на апеляційну скаргу, що позивачем не надано доказів заподіяння діями АТ «Укрпошта» моральної шкоди, не надано доказів на підтвердження розміру моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями АТ «Укрпошта» та моральними стражданнями позивача, з огляду на вимоги ст. 23 ЦК України, якою прямо передбачено, що душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна, є підставою для відшкодування моральної шкоди, а вина ОСОБА_3 , який на час заподіяння шкоди виконував трудові обов`язки, перебуваючи в трудових правовідносинах з АТ «Укрпошта», встановлена постановою суду.

Щодо вимог про відшкодування майнової шкоди апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Господарського суду м. Києва від 06 квітня 2023 року в справі № 910/4993/23 прийнято заяву ТОВ «Маркс.Капітал» про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08 травня 2023 року в справі № 910/4993/23 введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21 серпня 2023 року в справі № 910/4993/23 за заявою ТОВ «Маркс.Капітал» до ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» про банкрутство визнано ряд юридичних та фізичних осіб кредиторами ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» та визначено черговість їх вимог.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду, з прав людини як джерело права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 2 ЦПК України, і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

21 жовтня 2019 року введено в дію Кодекс України з питань банкрутства, пунктами 2, 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» якого визначено, що з дня введення його в дію Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» втрачає чинність і подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 7 Кодексу України з питань банкрутства (далі - КУзПБ) спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Отже, законодавець вкотре підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, провадження № 14-404цс19, від 18 лютого 2020 року у справі № 918/335/17, провадження № 12-160гс19.

У постановах від 15 травня 2019 року у справі № 289/2217/17, провадження № 14-178цс19, від 12 червня 2019 року у справі № 289/233/18, провадження № 14-171 цс19, від 19 червня 2019 року у справах № 289/718/18, провадження № 14-126цс19, та № 289/2210/17, провадження №14-129цс19, Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Таким чином, зокрема, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, з дня введення в дію вказаного Кодексу має відбуватися господарським судом у межах справи про банкрутство, яку такий суд розглядає.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство,- крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до статті 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша).

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи (частина друга вказаної статті).

Матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи (частина третя вказаної статті).

Таким чином, з огляду на положення законодавства України законодавець вкотре підкреслив, що розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 607/6254/15-ц, провадження № 14-404цс19, постанови Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду: від 08 червня 2022 року у справі № 711/8269/17, провадження № 61-18187св20, від 22 червня 2022 року у справі № 523/12426/16, провадження № 61-10737св21, постанова від 07 вересня 2022 року у справі № 727/3568/20, провадження № 61-5156св20, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 26 квітня 2023 року у cправі № 914/2441/15 (914/841/22).

Таке врегулювання процедури розгляду спорів до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, встановлює зрозумілу і справедливу процедуру закінчення розгляду справи належним судом, дотримання принципу визначення юрисдикції справи та підсудності спорів одному господарському суду, який акумулює усі вимоги до відповідача, щодо якого порушено процедуру банкрутства.

На даний час розгляд справи № 910/4993/23 про банкрутство ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» не завершений.

Предметом позову в справі, що переглядається апеляційним судом, є стягнення майнової шкоди з ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант», що безумовно впливає на права та інтереси інших кредиторів даного товариства, оскільки наслідком задоволення вимог, заявлених у цій справі, стороною якої є ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант», щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, а кількість кредиторів і розмір заборгованості значно впливає на саму можливість погашення такої заборгованості.

При цьому апеляційний суд враховує, що вирішення вимог до винної особи АТ «Укрпошта» про стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу без попереднього визначення обсягу відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» є передчасним, а розгляд вимог до вказаних відповідачів у різних провадженнях - процесуально недоцільним, відтак справа підлягає переданню до Господарського суду м. Києва в частині майнових вимог до АТ «Укрпошта» та ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» в цілому.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди підлягають розгляду судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант» - Господарським судом м. Києва.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям в частині вимог про відшкодування моральної шкоди нової постанови про задоволення позову, стягнувши з відповідача АТ «Укрпошта» на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В частині вимог про відшкодування майнової шкоди справа підлягає переданню до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/4993/23 про банкрутство ПрАТ «Страхова компанія «Глобал Гарант».

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, ст. 7 КУзПБ, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року скасувати та в частині вимог про відшкодування моральної шкоди прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Глобал Гарант», Акціонерного товариства «Укрпошта», третя особа ОСОБА_3 про моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути із Акціонерного товариства «Укрпошта» (м. Київ вул. Хрещатик 22 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

В частині вимог про відшкодування майнової шкоди передати справу до Господарського суду м. Києва, на розгляді якого перебуває справа № 910/4993/23 про банкрутство Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Глобал Гарант».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.