Справа № 331/2202/23
Провадження № 2/331/1107/2023
10 жовтня 2023 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Антоненка М.В.
за участю секретаря: Байрамової Д.А.
розглянувши у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «КС Володар» про захист прав споживача,-
15.12.2017 позивач надав відповідачу листа з повідомленням про смерть брата та про спадкування вкладів разом з копіями Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , Свідоцтва про право на спадщину за законом та Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі.
У цей же день, 15.12.2017, керуючись пунктом 5.3 договору від 09.12.2013 № ДВ-7.12 «Капітал квартал» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок позивачем як спадкоємцем було підписано з Кредитною спілкою «КС Володар» додаток № 1 від 15.12.2017 до вказаного договору, яким була визначена сума повернення внеску разом з відсотками станом на дату укладання даного додатку - 58 564 грн. 57 коп. Цим же додатком було встановлено графік здійснення повернення вказаних коштів.
У подальшому кошти за цим договором повертались на вказані позивачем Кредитній спілці «КС Володар» карткові рахунки. Фактично на день подання даного позову Кредитною спілкою «КС Володар» за даним договором повернуто суму 46 000 грн. Останній платіж відбувся 05.09.2019 року.
Такі дії відповідача, на переконання позивача, підтверджують факт визнання останнім свого обов`язку, передбаченого договором № ДВ-7.12 від 09.12.2013 щодо повернення вкладу та нарахованих на нього відсотків.
Такі дії відповідача, на переконання позивача, підтверджують факт визнання останнім свого обов`язку, передбаченого договором № ДВ-2505/13 від 31.05.2016 щодо повернення вкладу та нарахованих на нього відсотків.
Після порушення строків повернення вкладів 07.06.2019 та 13.03.2023 позивач звертався до відповідача з вимогою терміново повернути кошти на карту, але відповіді не отримав.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2022 у справі №761/25313/20 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Кредитної спілки «КС Володар», стягнуто з Кредитної спілки «КС Володар» на користь ОСОБА_1 неповернуті суми внесків (вкладів) члена кредитної спілки у розмірі 52064 грн. 57 коп.

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2022 у справі №331/802/22 було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «КС Володар» і стягнуто з Кредитної спілки «КС Володар» на його користь за період користування внеском з 01.02.2021 по 05.12.2021 три проценти річних у сумі 317,04 грн. та інфляційні втрати за прострочення виплати у сумі 879,52 грн.

Тому, зважаючи на незаконне користування відповідачем вказаними вище коштами понад строки, встановлені договором, ОСОБА_1 просить задовольнити свої позовні вимоги про стягнення з відповідача на його користь сум трьох процентів річних за період від 01.05.2020 до 01.04.2023 та інфляційних витрат за прострочення виплати за період від 01.09.2020 до 01.03.2023, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, а також моральної шкоди.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 квітня 2023 року провадження по справі відкрите, визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 05.06.2023.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2023 року призначено дану справу до судового розгляду по суті на 10.10.2023.

У судове засідання позивач не з`явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання свого уповноваженого представника не направив, про причини неявки представника суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності представника не надав, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим на підставі ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України справу розглянуто за його відсутності на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, з ухваленням заочного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09.12.2013 між ОСОБА_2 та з Кредитною спілкою «КС Володар» було укладено договір №ДВ-7.12 «Капітал квартал» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок.

Згідно з п. 1.1. договору член кредитної спілки протягом 3 (трьох) банківських днів, наступних за днем підписання договору, зобов`язується внести внесок у розмірі 11500 гривень 00 копійок, з урахуванням положень 2.1.3 договору, а кредитна спілка, після його використання в цілях, передбачених статутом кредитної спілки та даним договором, зобов`язується повернути його члену кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 09 грудня 2015 року, що становить 24 місяці.

Відповідно до п. 2.2. договору кредитна спілка на внесений членом кредитної спілки внесок щомісяця нараховує 28 % річних. Відсотки на внесок нараховуються один раз на місяць (в останній день місяця) на фактичну суму внеску за фактичну кількість днів використання кредитною спілкою внеску (п. 2.3 договору).

Пунктом 2.8. договору визначено, що у разі, якщо член кредитної спілки не вимагає повернення суми строкового внеску (вкладу) у зв`язку із закінченням строку, встановленого цим договором, то після настання визначеного в п.1.1. цього договору строку договір вважається продовженим на умовах внеску до запитання.

Крім того, 31.05.2016 між ОСОБА_2 та з Кредитною спілкою «КС Володар» було укладено договір №ДВ-2505/13 «До запитання» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок.

Згідно з п. 1.1. договору член кредитної спілки протягом 30 (тридцяти) банківських днів, наступних за днем підписання договору, зобов`язується внести внесок у розмірі 50000 гривень 00 копійок, з урахуванням положень 2.1.3 договору, а кредитна спілка, після його використання в цілях, передбачених статутом кредитної спілки та даним договором, зобов`язується повернути його члену кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 31 травня 2017 року, що становить 12 місяців.

Відповідно до п. 2.2. договору кредитна спілка на внесений членом кредитної спілки внесок щомісяця нараховує 0,2 % річних. Відсотки на внесок нараховуються один раз на місяць (в останній день місяця) на фактичну суму внеску за фактичну кількість днів використання кредитною спілкою внеску (п. 2.3 договору).

Пунктом 2.7. договору визначено, що кредитна спілка зобов`язана повернути члену кредитної спілки внесений останнім внесок на йог першу вимогу протягом 5 робочих днів, наступних за днем надходження вимоги, та сплатити нараховані на внесок відсотки.

До вказаного договору сторонами було також укладено додаток 1 від 11 липня 2016 року, яким було затверджено графік повернення внеску, останній платіж за яким мав відбутися 28.02.2017.

Із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 30 листопада 2016 року судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.11.2017, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Палагутою Л.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1128, ОСОБА_1 визнано спадкоємцем майна ОСОБА_2 . Зокрема, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з депозитних внесків (вкладів) члена Кредитної спілки «КС Володар» та нарахованих відсотків, в тому числі, за договором № ДВ-7.12 від 09.12.2013 на суму 58544 грн. 51 коп. та за договором № ДВ-2505/13 від 31.05.2016 на суму 49592 грн. 58 коп.

Відповідно до пункту 5.3 договору від 09.12.2013 № ДВ-7.12 «Капітал квартал» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок ОСОБА_1 як спадкоємцем ОСОБА_2 було підписано з Кредитною спілкою «КС Володар» додаток № 1 від 15.12.2017 до вказаного договору, яким була визначена сума повернення внеску разом з відсотками станом на дату укладання даного додатку - 58 564 грн. 57 коп. Цим же додатком №1 було встановлено графік здійснення повернення вказаних коштів, відповідно до якого останній платіж мав бути здійснений кредитною спілкою 28.02.2019.

Крім того, відповідно до пункту 5.3 договору від 31.05.2016 № ДВ-2505/13 «До запитання» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок ОСОБА_1 як спадкоємцем ОСОБА_2 було підписано з Кредитною спілкою «КС Володар» додаток № 1 від 15.12.2017 до вказаного договору, яким була визначена сума повернення внеску разом з відсотками станом на дату укладання даного додатку - 49500 грн. 00 коп. Цим же додатком №1 було встановлено графік здійснення повернення вказаних коштів, відповідно до якого останній платіж мав бути здійснений кредитною спілкою 31.12.2018.

Позивач звертався до відповідача 07.06.2019 та 13.03.2023 вимогами про повернення коштів та сплату фінансових санкцій за неналежне виконання зобов`язань, але відповіді так і не отримав.

Із Єдиного державного реєстру судових рішень судом було встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.02.2022 у справі №761/25313/20 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Кредитної спілки «КС Володар», стягнуто з Кредитної спілки «КС Володар» на користь ОСОБА_1 неповернуті суми внесків (вкладів) члена кредитної спілки у розмірі 52064 грн. 57 коп. та стягнуто з Кредитної спілки «КС Володар» на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп.

Крім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2022 у справі №331/802/22 було частково задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «КС Володар» про захист прав споживачів (стягнення штрафних санкцій, трьох процентів річних, інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язань з повернення вкладу), стягнуто з Кредитної спілки «КС Володар» на користь ОСОБА_1 за період користування внеском з 01.02.2021 по 05.12.2021 три проценти річних у сумі 317,04 грн. та інфляційні втрати за прострочення виплати у сумі 879,52 грн., а всього стягнути 1198,56 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Кредитної спілки «КС Володар» відмовлено, а також стягнуто з Кредитної спілки «КС Володар» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 11,99 грн.

Судом враховано, що згідно зі ст. 19 Закону України «Про кредитні спілки» майно кредитної спілки формується за рахунок: вступних, обов`язкових пайових та інших внесків членів кредитної спілки (крім внесків (вкладів) на депозитні рахунки); плати за надання своїм членам кредитів та інших послуг, а також доходів від провадження інших видів статутної діяльності; доходів від придбаних кредитною спілкою державних цінних паперів; грошових та інших майнових пожертвувань, благодійних внесків, грантів, безоплатної технічної допомоги як юридичних, так і фізичних осіб, у тому числі іноземних; інших надходжень, не заборонених законодавством.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка відповідно до свого статуту, окрім іншого, залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі.

Кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески та нараховується на внески (вклади), що знаходяться на депозитних рахунках членів кредитної спілки.

Частиною 1 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» встановлено, що внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності.

Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки»).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що відповідач у строк до 28.02.2019 не у повній мірі виконав свої зобов`язання за договором від 09.12.2013 № ДВ-7.12 (з урахуванням Додатку №1 від 15.12.2017) перед позивачем і не перерахував йому станом на час розгляду справи кошти у сумі 12564,57 грн., а також у строк до 31.12.2018 не у повній мірі виконав свої зобов`язання за договором від 31.05.2016 № ДВ-2505/13 (з урахуванням Додатку №1 від 15.12.2017) перед позивачем і не перерахував йому станом на час розгляду справи кошти у сумі 39500,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч. 2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Отже, оскільки у порушення умов договору від 09.12.2013 № ДВ-7.12 відповідач не сплатив позивачу грошові кошти в сумі 12564,57 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних за період з 01.05.2020 по 31.01.2021 та з 06.12.2021 по 01.04.2023 у загальній сумі 780,72 грн. та інфляційні втрати за прострочення виплати за період з 01.09.2020 по 31.01.2021 та з 01.01.2022 по 01.03.2023 у сумі 4423,40 грн.

Крім того, оскільки у порушення умов договору від 31.05.2016 № ДВ-2505/13 відповідач не сплатив позивачу грошові кошти в сумі 39500,00 грн., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача три проценти річних за період з 01.05.2020 по 01.04.2023 у загальній сумі 3457,60 грн. та інфляційні втрати за прострочення виплати за період з 01.09.2020 по 01.03.2023 у сумі 18036,54 грн.

Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у сумі 3000,00 грн., суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено: «у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується».

Також в абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що «відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору».

Крім того, судом враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства в їх сукупності та системному зв`язку, суд приходить до висновку про те, що заявляючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди позивач безпосередньо у позовній заяві та у долучених до неї доказах, а також, за необхідності, у письмових чи усних поясненнях повинен довести суду, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) відповідача вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Натомість, позивач не долучив до матеріалів справи жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує заявлені позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, зокрема, щодо необхідності терапевтичного лікування та стоматологічного протезування.

Суд не враховує також посилання позивача на завдання йому бездіяльністю відповідача психологічного пригнічення, пов`язаного із погіршенням умов життя та знеціненням гривні, оскільки заявлені ним позовні вимоги про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат самі по собі спрямовані на компенсацію шкоди від несвоєчасного виконання зобов`язання щодо повернення суми внесків (вкладів) члена кредитної спілки на депозитні рахунки.

При цьому, сам по собі факт того, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за несвоєчасне повернення суми внесків (вкладів) члена кредитної спілки на депозитні рахунки, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Подібні висновки містяться, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі № 296/699/20 (провадження № 61-8042св21), від 25 листопада 2021 року у справі № 296/684/20 (провадження № 61-12059св21), від 16 вересня 2020 року у справі № 243/5118/19 (провадження № 61-213св20), від 12 квітня 2019 року у справі № 686/10651/18 (провадження № 61-305св19), від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18 (провадження № 17648св19), від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18 (провадження № 10591св19).

Цей висновок узгоджується і з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», якими встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в цій частині.

При цьому, суд зазначає, що згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають залишенню без задоволення.

Крім того, з відповідача на підставі ст.141 ЦПК України на користь держави підлягають стягненню судові витрати - судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у сумі 966,60 грн. (розрахунок: (судовий збір, який підлягав сплаті за подачу позову до суду, 1073,60 грн. х суму задоволених позовних вимог 27100,98 грн. / суму заявлених позовних вимог банком 30100,98 грн.).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 11-13, 19, 263, 265, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кредитної спілки «КС Володар» про захист прав споживача, задовольнити частково.

Стягнути з Кредитної спілки «КС Володар» (, адреса: вул. Клочківська, буд. 192, м. Харків, 61045) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ) за несвоєчасне повернення суми внесків (вкладів) члена кредитної спілки на депозитні рахунки:

- по договору №ДВ-7.12 від 09.12.2013 три проценти річних за період з 01.05.2020 по 31.01.2021 та з 06.12.2021 по 01.04.2023 у загальній сумі 780,72 грн. (сімсот вісімдесят гривень сімдесят дві копійки) та інфляційні втрати за прострочення виплати за період з 01.09.2020 по 31.01.2021 та з 01.01.2022 по 01.03.2023 у сумі 4423,40 грн.(чотири тисячі чотириста двадцять три гривні сорок копійок);

- по договору №ДВ-2505/13 від 31.05.2016 три проценти річних у сумі 3457,60 грн. (три тисячі чотириста п`ятдесят сім гривень шістдесят копійок) за період від 01.05.2020 до 01.04.2023, інфляційних втрат у сумі 18439,26 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста тридцять дев`ять гривень двадцять шість копійок) за період від 01.09.2020 до 01.03.2023, а всього стягнути 27100,98 грн.(двадцять сім тисяч сто гривень дев`яносто вісім копійок).

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Кредитної спілки «КС Володар» відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «КС Володар» (, адреса: вул. Клочківська, буд. 192, м. Харків, 61045) на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 966,60 грн. (дев`ятсот шістдесят шість гривень шістдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко