Провадження № 2-з/742/7/23
Єдиний унікальний № 742/56/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2023 року м.Прилуки

Суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Коваленко А.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Прилуцького міськрайонного суду надійшла зустрічна позовна заява, ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Прилуцької міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду від 01.02.2023 року зустрічна позовна заява об`єднана з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у м.Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Прилуцької міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком.

06.02.2023 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Зарічної Л.А. надійшла заява про забезпечення позову в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони виїзду малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України.

Заява аргументована тим, що відповідачка самовільно забрала доньку у позивача та висловила наміри виїхати на постійне місце проживання за межі України, тим самим позбавивши його можливості спілкуватися з дитиною і як наслідок у разі задоволення зустрічного позову виникнуть труднощі у виконані рішення суду.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України вказана заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Вивчивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Особи, які беруть участь у справі в цивільному процесі, при використанні механізму забезпечення позову повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У відповідності до ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачає, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Судом встановлено, що між позивачем за первісним позовом( відповідач за зустрічним) ОСОБА_2 та відповідачем за первісним позовом( позивачем за зустрічним позовом) ОСОБА_1 виник спір щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка являється спільною донькою сторін.

З заяви про забезпечення позову та долучених до неї копій електронних доказів, а саме роздруківки листування між сторонами в телефонному додатку вбачається, що позивач за первісним позовом висловлює свій намір виїхати за межі України для народження дитини та проживання за кордоном разом з дитиною.

Відповідно до Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 Виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд враховує , предмет зустрічного позову, а саме визначення місця проживання дитини разом з батьком, перебування дитини на час розгляду справи з матір`ю, та з урахуванням Правил перетину кордону, які дозволяють виїзд дитини за кордон з одним із батьків без дозволу іншого , суд вважає, що невжиття забезпечення позову шляхом заборони виїзду дитини за межі України, може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення зустрічного позову, а тому клопотання позивача за зустрічним позовом про забезпечення позову підлягає задоволенню, шляхом заборони виїзду малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України до вирішення цивільної справи по суті.

Керуючись ст.149-153, 259-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Застосувати заходи забезпечення зустрічного позову , шляхом заборони виїзду малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України без дозволу обох батьків до вирішення цивільної справи по суті.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Анатолій КОВАЛЕНКО