Справа №760/9679/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А., за участю секретаря - Мех В.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення невиплаченої заробітної плати, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 32 504, 84 гр. заборгвоаності у зв`язку із звільненням, з яких:

- 13 019. 23 гр. - заробітної плати;

- 19 485, 61 гр. компенсації за невикористану відпустку.

Посилається в позові на те, що 18 березня 2020 року працював в АТ`Київметробуд» прохідником 4 розряду на підземних роботах з повним робочим днем.

30 квітня 2021 року на підставі поданої заяви був звільнений з роботи.

При звільненні з роботи розрахунок з ним проведений не був.

Відповідно до довідки Пенсійного фондуУкраїни від 24 січня 2023 року за квітень 2021 року йому було нараховано 39 831,84 гр.

З вказаної суми 01 вересня 2021 року йому було виплачено 12 243, 74 гр., а 05 жовтня 2021 року - 6 801, 93 гр., а всього 19 045. 40 гр.

Таким чином, заборгованість за вирахування 19.5% податку становить 13 019, 23 гр.

Він неодноразово звертався до відповідача з заявою про виплату заборгованості, однак відповіді не отримав.

Наявність заборгованості відповідача та її невиплату підтверджено також ГУ Держпраці в Київській області від 10 жовтня 2021 року, яким проводилася перевірка за зверненням працівників товариства.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 01 травня 2023 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 12 травня 202 року в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

При цьому вказані документи направлялися відповідачу двічі за двома адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Конверти з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, який двічі направлявся відповідачу за двома адресами, зазначеними в ЄДРПОУ, повернулися до суду з відміткою «відсутність адресата» та за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем реєстрації відповідача є зазначена в позові адреса.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 11 червня 2021 року в справі № 2-6236/11, сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції.

Так, ухвала суду про відкриття провадження в справі з копією позову та додатками до нього направлялася відповідачу за вказаною у ЄДРПОУ адресою.

Розшук учасників справи не віднесено до повноважень суду і такі можливості у суду відсутні.

Не дивлячись на те, що дана ухвала стосувалася позивача в справі, суд, в той же час, виходить з того, що інформація про наявність справ у провадженні суду наявна на веб-сайті Солом`янського районного суду м. Києва за посиланням: «https://court.gov.ua/sud2609/».

З урахуванням цього, суд вважає виконаним судом обов`язок, врегульований цивільним процесуальним законодавством, при прийнятті справи до провадження суду та відкриття провадження в ній.

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

07 серпня 2023 року на підставі розпорядження керівника апарату суду був проведений повторний автоматизований розподіл справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата працівникам виплачується у строки, передбачені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць.

За змістом ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Тобто, законодавство України прямо покладає на власника обов`язок повного розрахунку з працівником з виплатою йому всіх сум, що йому належать, в день звільнення.

Судом встановлено, що позивач наказом № 140 від 17 березня 2020 року був прийнятий на роботу до АТ`Київметробуд`на посаду прохідника 4 розряду на підземні роботи з повним робочим днем.

Наказом №165 від 30 квітня 2021 року був звільнений з роботи за власним бажанням за ст.38 КЗпП України.

При звільненні з роботи розрахунок з ним проведений не був.

Відповідно до довідки Пенсійного фондуУкраїни від 24 січня 2023 року за квітень 2021 року позивачу нараховано 38 868, 16 гр.

Відповідно до виписки карткового рахунку позивача в АТ`СЕНС БАНК» 01 вересня 2021 року йому було виплачено 12 243, 74 гр., а 05 жовтня 2021 року - 6 801, 93 гр., а всього 19 045. 40 гр.

Таким чином, заборгованість становить 19 822, 49 гр.

Щодо суми заборгованості суд виходить з нступного.

Позивач, звертачись до суду, зазначає про нараховану суму за довідкою Пенсійного фонду в розмірі 39 831, 84 гр.

Суму заборгованості за вирахуванням сплачених сум зазначив у розмірі 13 019. 23 гр. за вирахуванням 19,5% податку.

В той же час, відповідно до поданої позивачем довідки в квітні 2021 року йому нараховано при звільненні 38 868, 16 гр.

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до ст. 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 180/683/13 від 25 липня 2018 року роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, присудженої до стягнення, середнього заробітку, нарахованого на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості без вирахування належного до стягнення податку при виплаті вказаної суми.

Крім того, позивач зазначає, що при звільненні йому не було нараховано до виплати і компенсацію за використану відпустку.

Привів розрахунок відпускних, відповідно до якого сума компенсації становить 19 485, 61 гр.

Відповідно до ст.74 КЗпП України та Закону України « Про відпустки» гомадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно з ч.1 ст.83 КЗпП України та ст.24 Закону України « Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Відповідач, не подавши відзив, приведених позивачем обставин не спростував, проведення з ним розрахунку при звільненні не довів.

Суд враховує, що за діючою в площині цивільного судочинства презумпції винуватості відповідача тягар доказування виконання своїх зобов`язань перед працівником лежить саме на відповідачеві.

Доказів про проведення розрахунку з позивачем при звільненні відповідач не надав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням цього та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно д п.1 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Виходячи з цього, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 393, 08 гр. судового збору.

Керуючись ст.ст. 38, 74, 83, 94, 115, 116 України, Законом України « Про відпустки», ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 19 822, 49 гр.заборгованої заробітної плати / за вирахуванням визначених законом податків та зборів /, та 19 485. 61 гр. компенсації за невкристану відпустку / за вирахуванням визначених законом податків та зборів / .

Стягнути з Акціонерного товариства «Київметробуд» 393, 08 гр. судового збору на користь держави.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товарисмтво «Київметробуд», адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3, корпус 8б, поверх 5, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А. Шереметьєва