ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8904/23 Справа № 242/5760/21 Суддя у 1-й інстанції - Черков В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
УХВАЛА

Іменем України

06 листопада 2023 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

заслухавши доповідь судді -доповідача Зубакової В.П. по апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріальнго округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець Донецького обласного виконавчого округу Григорчук Павло Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріальнго округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець Донецького обласного виконавчого округу Григорчук Павло Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

06 вересня 2023 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, звернувся до суду із апеляційною скаргою на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2021 року та просив поновити пропущений процесуальний строк, посилаючись на те, що про наявність вказаного судового рішення йому стало відомо лише 29 серпня 2023 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суд від 06 жовтня 2023 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2021 року залишено без руху для звернення до суду із вмотивованим клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду, із наданням доказів поважності причин пропуску процесуального строку, для чого надано строк для усунення названих вище недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Згідно відомостей із автоматизованої системи документообігу суду «Д-3», документ в електронному вигляді "Ухвала про залишення апеляційної скарги без руху" від 06.10.2023 по справі №242/5760/21 було надіслано одержувачу ОСОБА_2 на його електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Документ доставлено до електронної скриньки: 06.10.2023 16:48:36.

16 жовтня 2023 року позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, звернувся до суду апеляційної інстанції із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2021 року, у якому зазначив, що з 2015 року він є внутрішньо-переміщеною особою та за місцем реєстрації не проживав. Також, процесуальний строку було пропущено ще й у зв?язку з введенням карантинних обмежень та повномасштабного вторгнення росії на територію України.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або незалученою до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин неперборної сили.

В постанові Верховного Суду від 08.04.2021 у справі №520/7884/2020 наведено висновок про те, що відповідно до правових висновків Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Відповідно до практики ЄСПЛ, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та "права на суд", гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008).

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечує рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 917/663/20.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що повне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2021 року було складено 29 грудня 2021 року.

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2021 року подано до суду 06 вересня 2023 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, що є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Заявляючи клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, позивач ОСОБА_1 не навів виняткових обставин для подання ним апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Так, як вбачається з позовної заяви, поданої ОСОБА_1 до суду у листопаді 2021 року, останній зазначив адресою свого проживання АДРЕСА_1 (а.с.1). Іншої адреси ним не зазначено, а тому доводи останнього про те, що він є внутрішньо переміщеною особою та не проживав за місцем реєстрації правового значення для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку немає, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах рівності змагальності та диспозитивності.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено і в ст. 129 Конституції України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» з поважних причин рекомендований лист разом із бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Таким чином, сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції, вказавши її у своїй скарзі.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 2-6236/11.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції вживав достатніх заходів для вручення позивачеві судової кореспонденції, передбачених нормами ЦПК України, зокрема надсилав засобами поштового зв`язку на адресу позивача, яку ним вказано у свої позовні заяві, однак, останній судову кореспонденцію не отримав та не цікавиться станом ініційованого ним судового провадження (а.с. 41).

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив свій контактний номер телефону, на який судом було надіслано СМС-повідомлення про призначення справи до розгляду (а.с. 31).

Слід зазначити, що, якщо учасник надав суду контактний номер телефону (хоча міг цього і не робити), зазначивши його у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, у свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 13 квітня 2023 року у справі № 947/26777/19 (провадження № 61-9161св22), від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22), від 30 листопада 2022 року у справі№ 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22), від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22 (провадження № 61-7107св22).

Отже, твердження позивача ОСОБА_1 про те, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Чірікоста і Віола проти Італії» зазначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів для того, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Олександр Шевченко проти України», «Трух проти України»).

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини «Богонос проти Росії» від 05 лютого 2004 року).

Узагальнюючи наведене, колегія суддів зазначає, що позивач ОСОБА_1 не проявив належної уваги в захисті своїх інтересів та не вжив необхідних заходів, щоб ознайомитись з перебігом процесу.

Доводи ж позивача ОСОБА_1 про те, що процесуальний строку було пропущено ще й у зв?язку з введенням карантинних обмежень та повномасштабного вторгнення росії на територію України, є неприйнятними, оскільки, згідно ч. 2 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, й доказів наявності у позивача права на подання апеляційної скарги поза межами річного процесуального строку суду не надано.

Разом з тим, колегія суддів вважає за можливе роз?яснити, що 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX (далі - Закон № 731-IX), яким внесено зміни, в тому числі до ЦПК України.

Вказаним Законом законодавець по-іншому врегулював питання перебігу процесуальних строків під час дії карантину, які були продовжено на строк дії карантину Законом № 540-ІХ. Пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» ЦПК України України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Таким чином, для того щоб поновити строк апеляційного оскарження, заявнику потрібно подати заяву і вказати у ній поважну причину (пов`язану з карантинними обмеженнями), що спричинила пропуск такого строку. Прикладами таких поважних причин можуть бути, зокрема, неможливість складення процесуального документу у зв`язку з обов`язковою обсервацією особи, неможливо потрапити додому з іншої країни у зв`язку з обмеженнями міжнародного сполучення, заборона виходити з помешкання.

Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2022 у справі № 990/115/22 «запровадження на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам собою факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку».

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Андрейчук О.М., посилаючись на неможливість подання апеляційної скарги у встановлений строк, викликаною існуванням обмежень, впровадженими у зв`язку з карантином та воєнного стану, не наводить поважної причини, пов`язаної з карантинними обмеженнями та запровадження на території України воєнного стану, яка б перешкоджала вчиненню відповідної процесуальної дії.

Тому, судова колегія не визнає поважними наведені позивачем ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, причини тривалого пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2021 року з підстав, наведених апелянтом у повторно поданому до суду клопотанні.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зазначені обставини є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження по справі за поданою апеляційною скаргою на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2021 року.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, -

У X В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Андрейчук Олександр Михайлович, у відкритті апеляційного провадження по поданій ним апеляційній скарзі на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 29 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріальнго округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець Донецького обласного виконавчого округу Григорчук Павло Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційну скаргу та додані до неї матеріали повернути особі, що її подала.

Цивільну справу №242/5760/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріальнго округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, приватний виконавець Донецького обласного виконавчого округу Григорчук Павло Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, повернути до Селидівського міського суду Донецької області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: