ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8349/23 Справа № 211/1480/22 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 нарішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року, ухваленого суддею Сарат Н.О. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У квітні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на цю частину.

Просила суд припинити право власності відповідача на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , визнавши за нею, позивачем, право власності на вказану частку нерухомого майна, посилаючись на відсутність відповідача за вказаною адресою, не сплатою нею комунальних платежів за свою частку майна, відсутність згоди про фактичний розподіл спірної квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік помер.

Після його смерті, вона прийняла у спадщину у вигляді його частки квартири та має у своїй власності 2/3 частки квартири спільної сумісної власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Інша 1/3 частина квартири належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 в порядку приватизації.

Відповідач за даною адресою не проживає, її дійсне місце проживання їй не відоме, долею квартири вона не цікавиться, не сплачує комунальні послуги.

Домовитись з відповідачем про фактичний розподіл квартири їм не вдається.

За таких обставин спільне володіння майном є неможливим. Отже вирішити дане питання можливо лише у судовому порядку.

Фактично наявні всі умови для припинення права на частку в спільному майні з виплатою відповідачу грошової компенсації вартості його частки квартири. У зв`язку з чим просила позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на цю частину.

Грошові кошти в сумі 96 252 ( дев`яносто шість тисяч двісті п`ятдесят дві ) гривні 00 коп., внесені ОСОБА_1 , у розмірі вартості 1/3 частки спірного майна (призначення платежу: оплата в якості компенсації вартості майна, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26239738, банк отримувача ДКСУ, м. Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0017442 згідно квитанції №0.0..1 від 27.07.2022 по цивільній справі №211/1480/22 повернуті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухваленого з порушенням матеріальних та процесуальних норм права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити її позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача сплату судових витрат в суді першої інстанції в розмірі 992,40 грн. та в суді апеляційної інстанції в розмірі 1488,60 грн.

Вказує, що вона просила суд припинити право власності її онуки на 1/3 частину спірної квартири та визнати за нею право власності на цю частку нерухомого майна та готова була сплатити відповідачу ринкову вартість 1/3 частини квартири в сумі 96 952,00 грн., які внесла на рахунок суду для передачі відповідачу.

Позивач вважає, що судом не було враховано те, що відповідач з 2003 року не проживає в квартирі, зареєстрована та постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_3 зі своєю сім`єю, що відповідач не утримувала квартиру, не брала участі у ремонті квартири, не сплачувала комунальні платежі, не брала участі у благоустрої під`їзду та будинку. Зазначає, що їй дуже важливо вирішити питання з квартирою, так як вона особа похилого віку, тому хоче продати квартиру та переїхати жити до дочки у м.Жовті Води, щоб остання її доглядала, так як вона хворіє і потребує стороннього догляду. Відповідач фактично створює їй перешкоди у розпорядженні спірним житлом, більша частина якого належить їй на праві приватної власності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. При цьому, відповідач зазначає, що не заперечує факти викладені позивачем, що остання була її опікуном після смерті матері, що вона дійсно до 2003 року проживала у спірній квартирі. Зазначає, що 29 жовтня 2004 року вона уклала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище з ОСОБА_8 на ОСОБА_9 , у шлюбі має двох неповнолітніх дітей, синів ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказує, що іншого житла, окрім як 1/3 частина спірної квартири вона не має. Зазначає, що згодна продати свою частку квартири, але за середньою ринковою ціною вартості квартири, яка становить на вересень 2023 року 703 000, 00 грн., тобто не за ціною, яку запропоновано Позивачем, та яка занижена у 2,45 рази.

У відповіді на відзив відповідача на апеляційну скаргу, позивач ОСОБА_1 , просить задовольнити її апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване судове рішення суду першої інстанції, ухвалити нове, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позовні вимоги та стягнути на її користь з Відповідача витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій. Незгодна з оцінкою спірної квартири 703 000 грн., яка зроблена відповідачем та наполягає на тому, що вартість квартири складає 288 756,00 грн., а вартість 1/3 частини, яка належить Відповідачу складає 96 252,00 грн.

У поясненнях ОСОБА_1 , які надійшли до суду апеляційної інстанції 13 листопада 2023 року, звертає увагу на те, що ОСОБА_6 ніхто не забороняв користуватися спірною квартирою, остання добровільно виїхала з квартири у 2003 році та добровільно знялася з реєстрації, не брала участі в оплаті комунальних послуг, ні в ремонті квартири, не брала участі в її та її чоловіка житті.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку позивача та її представника ОСОБА_12 , які, кожна окремо, у повному обсязі підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити вимоги ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_13 , - адвоката Погорілецьку А.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду залишити без змін з викладених у відзиві підстав, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 10.01.1960 року перебували у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 10).

Згідно свідоцтва №50 про право власності на житло від 22.01.1999 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної спільної сумісної власності належала уповноваженому власнику ОСОБА_4 , та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 (а.с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 помер ( а.с. 11).

Після його смерті спадщину, у вигляді 1/3 частки у праві спільної власності квартири за адресою: АДРЕСА_2 , прийняла його дружина ОСОБА_1 ( а.с. 16).

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , в сумі є власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_5 є власником 1/3 зазначеної квартири.

Згідно висновку про вартість об`єкта оцінки від 05.10.2021 року, ринкова вартість об`єкта оцінки квартири чотирикімнатної, загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м., розташованої на четвертому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , складає без ПДВ 288 756,00 грн. ринкова вартість 1/3 частини вказаної квартири складає 96 252,00 грн. ( а.с. 17).

Суд першої інстанції на підставі досліджених доказів, відмовив позивачу в задоволені позову, виходячи з недоведеності позовних вимог.

Згідно з нормами статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі №750/11178/17, провадження №61-42000св18).

У постанові від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження №12-180гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники фізичні особи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження №61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року в справі №750/11178/17 (провадження №61-42000св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку».

Аналогічна позиція зазначена і в Постанові Верховного суду від 29.01.2021 року по справі справа №629/511/17 та в постанові від 15 червня 2022 року у справі №211/5837/19.

Висновок суду першої інстанції, що частка відповідача ОСОБА_6 не є незначною та позбавлення її права власності на належну їй частку завдасть відповідачу істотної шкоди, колегія суддів вважає правильним, оскільки як встановлено судом та підтверджено позивачем, ОСОБА_6 іншого житла на праві власності не має, а доказів неможливості спільного володіння і користування майном суду не надано.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем заявлених позовних вимог, з огляду на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів тому, що припинення права власності на належну відповідачу 1/3 частку в спірній квартирі не завдасть останній істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласника, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.

Перевіривши справу, вислухавши в судовому засіданні позиції сторін по справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягали застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, яке відповідає вимогам ст.ст.263, 264 ЦПК України.

Оскільки рішення суду підлягає залишенню без змін, перерозподіл судових витрат не здійснюється, понесені позивачем судові витрати залишаються за нею.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: