ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7678/23 Справа № 210/2766/23 Суддя у 1-й інстанції - Скотар Р.Є. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №210/2766/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня2023 року (суддя Скотар Р.Є., повний текст судового рішення складено 19 липня 2023 року),

в с т а н о в и в :

В травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він працював понад 21 рік на АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» у шкідливих умовах праці на посадах слюсара чергового та з ремонту устаткування в кар`єрі, рудоуправління та машиніста конвеєру (підземні роботи) управління ДТК. На підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 04 жовтня 2018 року №761/4.6-5, медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 22 листопада 2022 року №1701, позивачу було встановлено професійне захворювання: «сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група «В», легенева недостатність першого-другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з помірним статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-топічним та больовим синдромом». Згідно із актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 лютого 2023 року умови праці машиніста конвеєру, зайнятого повний робочий день у кар`єрі, цеху №2 управління дробильно-транспортного комплексу АТ «ПІВДГЗК» ОСОБА_1 , відносяться: по вмісту пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі», за показниками важкості праці - до 3 класу 1 ступеня «шкідливі», за показниками мікроклімату - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі», за рівнем шуму - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі», за показниками напруженості праці - до 3 класу 1 ступеня «шкідливі». загальна оцінка умов праці працівника відноситься - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі». Відповідно до пункту 17 акту хронічне захворювання виникло за таких обставин: працюючи машиністом конвеєру цеху №2 управління дробильно-транспортного комплексу АТ «ПІВДГЗК» з 03 березня 2008 року по 30 травня 2022 року ОСОБА_1 здійснював керування конвеєрами при транспортуванні руди, привідною станцією конвеєра, реверсування і перемикання ходу транспортної стрічки, нагляд за справним станом перевантажувальних тічок, натяжних барабанів, редукторів, автоматичних пристроїв, очистку стрічки, роликів, роликоопор, видалення з конвеєрної стрічки сторонніх предметів, прибирання просипу гірничої маси, виявлення та усунення несправностей в роботі обладнання. Під час ведення цих виробничих процесів, виконував роботи, що характеризуються впливом пилу переважно фіброгенної дії, концентрація якого в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення та фізичного перевантаження. Внаслідок недосконалості робочого місця, під час обслуговування технологічного обладнання змушений був на протязі зміни перебував у незручній робочій позі. Працюючи слюсарем черговим та з ремонту устаткування в кар`єрі рудоуправління ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» з 16 листопада 2001 року по 03 березня 2008 року, також підпав під дію шкідливих факторів. Причинами виникнення професійного захворювання позивача слугували: концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного кремнію від 10 до 70% у повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 4,5 разів (9,0 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3), Важкість праці: статичне навантаження, величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками, кг/с 70530 при нормі 7000; періодичне перебування у незручній позі 28,7% зміни при нормі 25%; маса вантажу що підіймається та переміщується в ручну 35 кг при нормі до 30 кг. Таким чином, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок тривалої праці в шкідливих умовах праці на АТ «ПГЗК» ОСОБА_1 втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійне захворювання. Позивач вважає, що відповідач не створив безпечних і нешкідливих умов праці, не виконувало передбачені законом і нормативними актами норми охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не приймало заходів для облегшення або зменшення впливу шкідливих факторів на робочих місцях, що призвело до завдання ОСОБА_1 моральної шкоди. За довідкою МСЕК від 20 квітня 2023 року серії 12 ААА №127141 йому була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% (з яких: 25% - радикулопатія, 15% - сидеросилікоз), безстроково. Відповідно до рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозного лікування, забезпечення виробами медичного призначення. Отже, внаслідок отримання професійного захворювання позивач не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується. Позивач відчуває задишку при незначному навантаженні та ходьбі, приступоподібний кашель з виділенням невеликої кількості слизового, в`язкого харкотиння та сухий, загальну слабкість підвищену втому біль в поперековому відділі хребта з віддачею в нижні кінцівки більше в праву, зниження чутливості праворуч. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь за спричинену моральну шкоду у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві, грошові кошти в сумі 268000,00 грн без урахування утримання з цієї суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, у розмірі 85000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір суми стягнутої з відповідача на користь позивача в розмірі 85000,00 грн до 268000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що внаслідок отримання професійного захворювання позивач не має змогу вести звичайне життя, змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки. Позивач відчуває задишку при незначному навантаженні та ходьбі, приступоподібний кашель з виділенням невеликої кількості слизового, в`язкого харкотиння та сухий, загальну слабкість підвищену втому біль в поперековому відділі хребта з віддачею в нижні кінцівки більше в праву, зниження чутливості праворуч. Факт зазначених фізичних страждань документально підтверджується висновками спеціалістів. Настання негативних змін у житті позивача, окрім неможливості відновлення його стану здоров`я, який він мав до виникнення професійного захворювання, обумовлене істотним погіршенням психологічного аспекту життя позивача. Через хворобу ОСОБА_1 не може належним чином слідкувати за побутом вдома, самостійно виконувати різні дії, які потребують фізичного навантаження у господарстві, це доводиться робити його дружині, що викликає неприхований осуд з боку оточуючих, а також постійний догляд з її сторони. Не має змоги належним чином приділяти увагу фізичному розвитку своїй малолітній дитині. Вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку що саме виробниче каліцтвом позивача призвело до встановлення йому стійкої втрати працездатності, чим позивачу заподіяна моральна шкода та про те, що відповідач є винним у втраті професійної працездатності позивача. Але вважає, що розмір заподіяної моральної шкоди позивачу судом визначено з порушенням норм матеріального права, оскільки сума є заниженою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача АТ «ПГЗК» просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював на АТ «ПГЗК» на посадах слюсаря чергового та з ремонту устаткування в кар`єрі, рудоуправління та машиніста конвеєру (підземні роботи) управління ДТК (а.с. 20-21).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 лютого 2023 року умови праці машиніста конвеєру, зайнятого повний робочий день у кар`єрі цеху №2 управління дробильно-транспортного комплексу АТ «ПІВДГЗК» ОСОБА_1 , відносяться: по вмісту пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі», за показниками важкості праці - до 3 класу 1 ступеня «шкідливі», за показниками мікроклімату - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі», за рівнем шуму - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі», за показниками напруженості праці - до 3 класу 1 ступеня «шкідливі». Загальна оцінка умов праці працівника відноситься - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі».

Відповідно до пункту 17 акту, хронічне захворювання виникло з наступних обставин: працюючи машиністом конвеєру цеху №2 управління дробильно-транспортного комплексу АТ «ПІВДГЗК» з 03 березня 2008 року по 30 травня 2022 року ОСОБА_1 здійснював керування конвеєрами при транспортуванні руди, привідною станцією конвеєра, реверсування і перемикання ходу транспортної стрічки, нагляд за справним станом перевантажувальних тічок, натяжних барабанів, редукторів, автоматичних пристроїв, очистку стрічки, роликів, роликоопор, видалення з конвеєрної стрічки сторонніх предметів, прибирання просипу гірничої маси, виявлення та усунення несправностей в роботі обладнання. Під час ведення цих виробничих процесів, виконував роботи, що характеризуються впливом пилу переважно фіброгенної дії, концентрація якого в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення та фізичного перевантаження. Внаслідок недосконалості робочого місця під час обслуговування технологічного обладнання змушений був на протязі зміни перебував у незручній робочій позі. Працюючи слюсарем черговим та з ремонту устаткування в кар`єрі рудоуправління ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» з 16 листопада 2001 року по 03 березня 2008 року також підпав під дію шкідливих факторів.

Причинами виникнення професійного захворювання позивача згідно із пунктом 18 акту слугували: концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного кремнію від 10 до 70% у повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 4,5 разів (9,0 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3). Важкість праці: статичне навантаження, величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками, кг/с 70530 при нормі 7000; періодичне перебування у незручній позі 28,7% зміни при нормі 25%; маса вантажу що підіймається та переміщується в ручну 35 кг при нормі до 30 кг (а.с. 8-10).

Згідно із довідкою МСЕК від 20 квітня 2023 року серії 12 ААА №127141 ОСОБА_1 була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40% (з яких: 25% - радикулопатія, 15% - сидеросилікоз), безстроково (а.с. 11).

Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 04 жовтня 2018 року №761/4.6-5 умов праці на ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» відносяться до 3 класу 3 ступеня «шкідливі» (а.с. 12-17).

На підставі санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 04 жовтня 2018 року №761/4.6-5, медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 22 листопада 2022 року №1701, позивачу було встановлено професійне захворювання: «сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група «В», легенева недостатність першого-другого ступеня; радикулопатія попереково-крижова L5, S1 з помірним статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-топічним та больовим синдромом» (а.с. 18-19).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції враховуючи характер та обсяг душевних та фізичних страждань позивача, тривалість перенесених страждань; зміни в житті, викликані втратою професійної працездатності, зокрема 40% втрати професійної працездатності безстроково, у зв`язку із чим вважає за доцільне стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 85000,00 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, при цьому погоджується з доводами позивача щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди та не може погодитись з доводами сторони відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» від 31 березня 1995 року № 4 факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як визначено в пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним під час роботи на підприємстві відповідача професійного захворювання.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №821/1841/17 практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» від 31 березня 1995 року № факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував характер захворювань, їх незворотність, фізичні та моральні страждання позивача, в зв`язку з цим, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідки, що наступили та визначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди у сумі 85000 грн.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманих трьох професійних захворювань позивачу первинно та безстроково з 20 квітня 2023 року встановлено 40% втрати професійної працездатності, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача у майбутньому, незважаючи на чисельні курси лікування, враховуючи стаж роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір з 85000 грн до 120000 грн.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди буде 120000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, враховуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 85000 грн до 120000 грн, що буде відповідати засадам виваженості та справедливості.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, те, що суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині збільшення суми моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, відповідно збільшенню підлягає і сума судового збору, стягнутого з відповідача на користь держави, пропорційно до задоволених позовних вимог, з 1073,60 грн до 1200 грн, що становить 1% від розміру задоволених судом апеляційної інстанції позовних вимог.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року в частині розміру моральної шкоди і судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 з 85000 (вісімдесяти п`яти тисяч) гривень до 120000 (ста двадцяти тисяч) гривень, відповідно збільшивши розмір судового збору з 1073,60 гривень до 1200 гривень.

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста