РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/2948/23

20 листопада 2023 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю.В.

за участі учасників справи: представника позивача - адвоката Артерчук Л.В., відповідача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому засіданні в місті Костопіль за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 з 04 жовтня 1997 року. За час шлюбу сторони побудували житловий будинок з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 . До складу будинковолодіння за вказаною адресою входить житловий будинок загальною площею 98,5 кв.м, житловою 70,2 кв.м та літня кухня, гараж та сарай. Вказаний житловий будинок зареєстрований на відповідача. Позивач також проживає у вказаному будинку та зареєстрована у ньому. Вказує, що на даний час між сторонами виник спір щодо поділу зазначеного житлового будинку, позивач намагалась поділити будинок шляхом укладення відповідного договору у нотаріуса, але відповідач заперечує та вказує, що будинок належить лише йому.

Просить визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 , який є об`єктом прав спільної сумісної власності подружжя, припинивши право спільної сумісної власності на нього.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 25.09.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено сторони та запропоновано подати відзив на позов.

Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.

Позивач, ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, про дату і час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник позивача, адвокат Артерчук Л.В., в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила задоволити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_1 , в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки їх розмір завищений і погодився на стягнення половини таких витрат.

Відповідно до ч.3 ст.200 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

04 жовтня 1997 року Костопільським районним відділом реєстрації актів громадянського стану зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_4 ), що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , актовий запис про шлюб №193.

07 жовтня 2010 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на будинок житловий з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 09.08.2023 №342095022, реєстраційний номер майна 31633560, підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності НОМЕР_2 від 30.09.2010, видане виконавчим комітетом Костопільської міської ради.

Факт наявності у власності відповідача ОСОБА_1 на праві власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 також підтверджується виготовленим 17.08.2023 технічним паспортом на зазначений будинок. Рік спорудження житлового будинку, згідно технічного паспорту 1998.

Із Витягу №1586/09-06 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.08.2023, виданого адміністратором «ЦНАП» вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 з 10.09.1998 по теперішній час та ОСОБА_1 по теперішній час.

Факт реєстрації позивача за адресою АДРЕСА_1 з 10.09.1998 також підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2023/006172072 від 09.08.2023.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Аналогічна норма міститься у ч.3 ст.368 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 набули у власність за час проживання у шлюбі житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_1 і який в силу вимог ст.60 СК України та ст.368 ЦК України є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя.

Відповідно до ст.69 та ч.1 ст.70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.372 ЦК України.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відтак, звертаючись до суду з позовом про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач ОСОБА_2 , у такий спосіб, реалізовує своє, передбачене ст.69 СК України та ст.372 ЦК України, право на поділ спільно набутого майна і частки сторін у праві власності на вказане майно є рівними по 1/2 частині.

Враховуючи наведене, а також визнання відповідачем позову, суд дійшов переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є обґрунтованим, а тому підлягають да задоволення і в силу вимог ч.3 ст.372 ЦК України, право спільної сумісної власності на спірний будинок припиняється.

Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно приписів ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При поданні позову позивачем сплачено 1073,60 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією від 31.08.2023 року.

Таким чином, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Разом з тим суд враховує, що відповідач не вчиняв жодних дій, які б призвели до порушення прав позивача і які, як наслідок, призвели до звернення останньої до суду з позовом, при цьому останній позов визнав у підготовчому судовому засіданні. Доказів відмови відповідача врегулювати спір у позасудовому порядку позивачем не надано.

Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача понесених останнім судових витрат по сплаті судового збору.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу, то суд враховує наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що наявні у матеріалах справи: договір про надання правової допомоги від 15.08.2023, розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу ОСОБА_2 згідно договору про правову допомогу від 15.08.2023 на суму 6000 грн, квитанція до прибуткового касового ордера №11 від 15.08.2023 на суму 6000 грн є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим суд враховує, що відповідно до п.2 4 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Суд враховує, що відповідач визнав позов у підготовчому судовому засіданні, не заперечував проти стягнення половини витрат на правничу допомогу, а також стороною позивача не надано доказів, що відповідач перешкоджав досудовому врегулюванню спору, а доказів вжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору суду не надано і судом таких доказів не здобуто.

Відтак, враховуючи конкретні обставини справи та поведінку відповідача, суд дійшов переконливого висновку, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, припинивши право спільної сумісної власності на нього.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 3000 (три тисячі) гривень.

Повернути ОСОБА_2 з Державного бюджету судовий збір у розмірі 536 /п`ятсот тридцять шість/ гривень 70 копійок, сплачений згідно квитанції від 31.08.2023 року, при зверненні до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_2 (жителька АДРЕСА_1 ), код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 .

Відповідач:

ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_1 ), код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 .

Повне рішення складено

22 листопада 2023 року.

СуддяЛ. А. Грипіч