Справа № 569/9822/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Кучиної Н.Г.,

з участю секретаря судового засідання Добровчан К.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог.

18 липня 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі відповідач), в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначав, що перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у період якого народились спільна дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після народження доньки відповідачці ОСОБА_3 , була надана відпустка та виплачувалась допомога по догляду за дитиною до досягненню нею віку 3-х років, а він мав роботу по контракту за кордоном, куди періодично від?їздив у відрядження. Дитина перебувала на грудному вигодовуванні. Напередодні його приїзду з відрядження дружина з донькою перейшла проживати до свекрухи (його матері) від своєї матері - ОСОБА_7 , де вона жила під час його відрядження. 05 квітня 2014 року під час їх прогулянки з дитиною відповідачка залишила йому доньку та в подальшому не прийшла до дитини, яка була з ним у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і не відповідала на його дзвінки. З того часу він повністю взяв на себе обов?язок виховання і утримання дитини, наймав няню, перевів дитину на штучне вигодовування, забезпечив створення дитині нормальних та безпечних умов проживання. У цьому йому допомагала його мати. Тобто, з 05.04.2014 р. відповідачка повністю самоусунулася від виховання та утримання доньки, залишивши двомісячну доньку з ним - поставила безпорадну малолітню дитину у небезпеку та призвела до позбавлення дитини материнської любові і опіки, позбавлення її здорового харчування (грудного вигодовування). Все це стало можливим через повне ігнорування відповідачкою інтересів дитини. Про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення аліментів він тривалий час не звертався, сподіваючись на налагодження родинних зв?язків між відповідачкою та дитиною, адже розраховував, що в інтересах дитини буде налагодження зв?язків із матір?ю та відчуття материнської любові.

Незважаючи на те, що відповідачці не перешкоджали у побаченнях із донькою, ці побачення були дуже рідкими та не сприяли налагодженню контактів із донькою. Так, ухилення позивачки від виконання батьківських обов?язків полягає у тому, що: відповідачка залишила дитину у віці двох місяців на грудному вигодовуванні і відмовилась від піклування про неї, незважаючи на проведення із нею співбесід службою у справах дітей; не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитину матеріально, що впливає на її фізичний розвиток як складову виховання дитини; не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що вказує, на умисне ухилення відповідачки від виховання дитини, та свідомого нехтування нею своїми обов?язками винної поведінки.

Короткий зміст відзиву.

17 листопада 2022 року від представника відповідача адвоката Власик В.Я. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Зазначила, що відповідач визнає, що після народження доньки ОСОБА_8 , вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, дитина перебувала на грудному вигодовуванні, а позивача не було вдома, оскільки він постійно виїзджав у відрядження за кордон. Відповідач не визнає, що вона з 05.04.2014 р. повністю самоусунулась від виховання та утримання доньки, залишивши двомісячну доньку з батьком - чим поставила безпорадну малолітню дитину у небезпеку, що вона не заперечувала проти передачі доньки в дитбудинок, що умисно ухилилась від виконання батьківських обов`язків, що усунулась від надання матеріальної допомоги доньці, що не цікавилась дитиною, її розвитком та успіхами в навчанні. Після одруження сторони проживали в квартирі матері позивача за адресою: АДРЕСА_1 , де окрім них, також проживали брат позивача та його матір. Після народження дитини у відповідачки була післяродова депресія, вона погано та мало спала, потребувала допомоги у догляді за дитиною, однак ні чоловік, ні її свекруха такої допомоги не надали, хоча вона постійно просила про допомогу.

Позивача майже не було вдома, він постійно виїжджав по роботі за кордон на 2 місяці, дитиною займалась виключно відповідачка. Коли батько дитини був вдома по три тижні між відрядженнями, він не допомагав доглядати дитину, а його матір працювала і також відмовляла в допомозі відповідачці.

Після повернення позивача з відрядження, відповідачка просила в нього допомоги, однак він відмовлявся їй допомагати.

Того дня вони разом з донького вийшли в магазин, по дорозі відповідачка просила в чоловіка допомоги в догляді за дитиною, наголошувала, що вона не висипається, дуже втомлена, а свекруха ій не допомагає, на що він відповів, хто тобі має допомагати, справляйся сама і після цих слів відповідачка заплакала і побігла додому до своєї матері, а донька залишилась в колясці з батьком. Ввечері цього дня позивач прийшов до неї за грудним молоком, яке вона зціджувала в пляшечку. Декілька наступних днів вона приходила в квартиру до свекрухи годувати доньку, поки позивач не викинув з квартири всі речі відповідачки і більше в квартиру її не впускав, не дозволяв бачитись з донькою, її доглядом та вихованням займалась матір позивача та няня, яку найняв батько, хоча відмовив найняти няню, коли про це його просила вона.

Оскільки позивач перешкоджав їй у вихованні та побаченні з донькою, вона змушена була звернутись із заявою в органи опіки та піклування про визначення способу її участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_8 .

В 2016 році вона виїхала на заробітки в Канаду, восени 2020 році повернулась в Україну, через декілька місяців знову повернулась в Канаду. В березні 2021 року вона дуже захворіла, хворіла більше року, перенесла дві операції. Під час перебування за кордоном вона постійно надсилала кошти позивачу на утримання дитини. Вважає, що позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 буде суперечити інтересам дитини, оскільки в житті дитини повинні бути обоє батьків, а матір любить та піклується про свого доньку, приймає участь в і житті та вихованні, цікавилась навчальними досягненнями та успіхами доньки ОСОБА_8 , спілкується з вчителями.

Рух по справі.

Ухвалою суду від 26 липня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 26, 27).

26 липня 2022 року судом направлено запит до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її доньки (а.с. 28).

19.09.2022 року Службою у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради подано заяву, що станом на 23 вересня 2022 року надати висновок органу опіки та піклування не вбачається за можливе. Висновок буде наданий після опрацювання отриманих відповідей, з`ясування думки дитини та обстеження умов проживання мами (а.с. 31).

17 листопада 2022 року Службою у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради подано заяву, з якої вбачається, що питання доцільності /недоцільності/ позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітет Рівненської міської ради 16 листопада 2022 року. Станом на 18 листопада 2022 року надати висновок органу опіки та піклування не вбачається за можливе (а.с. 42).

21 листопада 2022 року Органом опіки та піклування надано суду висновок органу опіки та піклування № 08-3976 від 18.11.2022 р. (а.с. 61,62).

06.12.2022 року представник позивача подала до суду заяву про допит позивача в якості свідка, що було задоволено судом.

Ухвалою суду від 18 січня 2023 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 85, 86).

25 квітня 2023 року судом направлено запит до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про надання повторного висновку щодо доцільності /недоцільності/ позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її доньки, з урахуванням пояснень наданих позивачем та відповідачем в судовому засіданні, з можливим підключенням відповідача ОСОБА_3 за допомогою відеозв`язку, для дачі особистих пояснень.

Ухвалою суду від 20 вересня 2023 року викликано в судове засідання неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для з`ясування її думки. Залучено до участі у справі психолога Управління освіти Рівненського міськвиконкому (м. Рівне, вул. Соборна, 30), якого зобов`язано надати суду оригінал і копію відповідних документів, які підтверджують повноваження психолога та відповідну посаду (а.с. 151).

Ухвалами суду від 08.02.2023 р. (а.с. 95), 22.02.2023 р. (а.с. 111), 07.04.2023 р. (а.с. 130), 05.09.2023 р. (а.с. 140), 20.09.2023 р. (а.с. 153), 11.10.2023 р. (а.с. 159), 27.10.2023 р. (а.с. 210), 10.11.2023 р. (а.с. 213) призначено проведення судових засідань в режимі відеоконференції у справі.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В судове засідання з`явився позивач та представник позивача, підтримали позов в повному обсязі та просили позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до дитини, оскільки мати дитини протягом тривалого часу не піклується про дитину та не займається її вихованням. Зазначили, що ухилення відповідачки від виконання батьківських обов?язків полягає у тому, що: вона залишила дитину у віці двох місяців на грудному вигодовуванні і відмовилась від піклування про неї, незважаючи на проведення із нею співбесід службою у справах дітей; не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитину матеріально, що впливає на її фізичний розвиток як складову виховання дитини; не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що вказує, на умисне ухилення відповідачки від виховання дитини, та свідомого нехтування нею своїми обов?язками винної поведінки.

В судовому засіданні представник відповідача та в режимі відеоконференції відповідач заперечили проти позову, з мотивів викладених у відзиві, зазначивши, що відповідачка не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а відтак підстави для задоволення позову відсутні. Додатково вказали, що в 2016 році вона виїхала на заробітки в Канаду, восени 2020 році повернулась в Україну, через декілька місяців знову повернулась в Канаду. В березні 2021 року вона дуже захворіла, хворіла більше року, перенесла дві операції. Під час перебування за кордоном вона постійно надсилала кошти позивачу на утримання дитини. Відповідачка вказала на те, що в житті дитини повинні бути обоє батьків, вона любить та піклується про свого доньку, приймає участь в і житті та вихованні, цікавилась навчальними досягненнями та успіхами доньки ОСОБА_8 , спілкується з вчителями. З початком повномасштабної агресії Росії проти України відповідачка виїхала до Польщі, оскільки важко переносила постійні тривоги, крім того, на війні загинув її батько, що вплинуло на її психологічно-емоційний стан, однак вона цікавилася дитиною, оплачувала харчування у школі та по можливості спілкується з вчителями.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , суду показала, що вона є матірю відповідачки, після народження дитини в ОСОБА_9 була післяродова депресія, позивача не було дома, працював за кордоном, а свекруха відмовляла в допомозі. Її дочка просила позивача найняти няню для допомоги, однак ОСОБА_10 відмовив. В квітні 2014 року ОСОБА_9 повернулася проживати до неї, пояснила це тим, що в них виник з позивачем конфлікт. Декілька днів ОСОБА_9 ходила до свекрухи і годувала дитину грудним молоком, поки позивач не виставив її речі і не впустив у квартиру. 3 2016 року ОСОБА_9 виїхала на заробітки в Канаду за домовленістю з позивачем, в подальшому планували там проживати разом. Під час перебування за кордоном ОСОБА_9 надсилала кошти позивачу на утримання доньки. Передавала дочці одяг, подарунки, іграшки, в лютому 2022 року подарувала дочці телефон. Коли приїзджала з Канади зустрічалася з ОСОБА_8 , цікавилася навчанням в ліцеї. З березня 2022 року перебуває в Польщі. Зазначає, що ОСОБА_9 любить доньку та піклується про неї, приймає участь в її житті та вихованні, цікавиться навчальними досягненням, успіхам ОСОБА_8 та повністю оплачувала харчування дитини в школі.

Допитана в режимі відеоконференції в якості свідка ОСОБА_3 суду показала, що на початку квітня 2014 року, коли вона проживала з дитиною у своєї матері, і коли з відрядження повернувся позивач вони пішли на прогулянку і вона просила його допомогти у догляді за дитиною, і він відмовив, тому вона пішла. А коли вона повернулась до його квартири, то її речі вже виставили, і дитина лишилась у квартирі з позивачем. Потім вона дзвонила і просила, щоб він виніс дитину, щоб вона могла з нею емоційно поспілкуватися, але позивач заперечував. Пізніше її почали впускати в квартиру, але тримали із дитиною в коридорі, вона приносила дитині подарунки і одяг. На той момент вона годувала груддю, але на грунті стресу у неї не стало молока. Зазначила, що до червня 2016 року вона проживала в Україні, і відвідувала дитину у квартирі свекрухи, яка її ображала. Потім вона на рік поїхала за кордон, хоча планувала цю поїздку усією сім?єю, але ОСОБА_1 відмовився їхати. Потім вона бачилась з дитиною і знову поїхала за кордон, і коли повернулась у вересні 2020 року, то позивач один раз вивів їй дитину і ОСОБА_8 розказала у якій школі навчається. Домовитись про побачення з дитиною із позивачем вона не могла, бо він блокував її, і вона звернулась в орган опіки та піклування про встановлення їй іншого графіка побачення з дитиною, та почала ходити до ОСОБА_8 в школу, донька її спочатку соромилась, але потім ставилась до неї позитивно. Повідомила, що з 2020 року бачилась з дитиною 4 рази, бо більшу частину часу провела на лікарняному. Пояснила, що вона часто виїжджала за кордон, бо у 2015 році на війні загинув її батько, і їй страшно жити в Україні. Зазначила, що дуже погано переносить сирени і тривоги, тому вона в паніці сіла на маршрутку і виїхала. Але намагалась вияснити за ОСОБА_8 , щоб вона була в надійному місці. Зазначила, що планує повернутися в Україну, як настане перемога. Вона не пам?ятає такого факту, щоб позивач звертався до служби дітей про повернення для неї дитини. Аліменти сплачувати вона не могла, бо проходила обстеження.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_1 суду показав, що 17.01.2014 р. у них із відповідачкою народилась донька і він в той час три тижні був в Україні, а потім поїхав у відрядження в Казахстан, де працював по контракту і був у відрядженні до 05.04.2014 р. В цей час він спілкувався із відповідачкою по скайпу, вона говорила що їй важко з дитиною, і щоб він звільнився з роботи і сидів з нею та з дитиною, бо в іншому випадку вона занесе дитину його матері і залишить. Він просив її взяти себе в руки та потерпіти до його приїзду. Одного разу до їх розмови підключилась теща, яка лаялась до нього грубою нецензурною лайкою. Коли він повернувся із відрядження вони пішли з дитиною гуляти, і ОСОБА_9 вимагала, щоб він звільнився з роботи, а на його відмову заплакала і пішла, дитина залишилась із ним в колясці. Дитину забирати відповідачка відмовлялась і кілька днів він ходив за молоком, яке вона зціджувала. Дитина була дуже нервова, він про це говорив ОСОБА_9 і дуже з цього приводу переживав, однак відповідачка забирати дитину відмовлялась, сказала, що не буде сама ростити дитину і нехай її віддають в дитячий будинок. Після чого він звернувся із заявою у службу дітей, їх разом викликали до служби і там роз?яснили відповідачці наслідки відмови від дитини, однак дитина залишилась із ним, і поки він був у ОСОБА_11 кілька разів заходила подивитись на дитину, однак забирати її відмовлялась, тому дитину перевели на вигодовування сумішами. По догляду за дитиною йому допомагали його мати та хресна, коли він їздив у відрядження, а відповідачка у період його відряджень дитину не відвідувала, і жодного разу навіть не пропонувала завести дитину на щеплення по картці, а відвідувала дитину лише кілька разів, коли він приїздив із відрядження, і то переважно в цей час дитина спала в колясці. Хоча могла брати дитину до себе хоча б тоді, коли він їхав у відрядження, однак не робила цього. Пізніше відповідачка сказала, що збирається їхати за кордон. Зазначив, що дитині було дуже важко без матері, однак коли він був у відрядженні до дитини ОСОБА_9 не з?являлась. І коли дитині виповнився 1 рік, він подав заяву про розлучення, під кінець розгляду справи дитині було вже 1,5 роки і вона дуже погано знала ОСОБА_9 . В процесі розлучення він бачив відповідачку значно рідше, а потім дізнався, що вона поїхала за кордон. Приїздила вона двічі, один раз вийшло разом погуляти з дитиною, а другий раз дитина вже не хотіла йти із нею гуляти. Повідомив, що на момент народження доньки він поклав на рахунок відповідачки 12 тис доларів США, і вона говорила, що поверне ці кошти, і частину суми потім йому повернула - біля 5 тис. дол. США по 6 переказах. Пояснив, що на початку 2020 року він повідомив відповідачку, що вдруге одружився, на що вона почала писати образливі повідомлення йому і його дружині. Коли відповідачка приїхала в Україну у 2020 році, то вони разом із дитиною ходили на піцу, і коли він відійшов, то відповідачка випитувала дитину, де вона проживає.

Пізніше йому подзвонила мати відповідачки і сказала, щоб він завіз дитину в лікарню, бо ОСОБА_9 попала в лікарню, і коли він поїхав до лікаря, то дізнався, що причиною потрапляння в лікарню було те, що ОСОБА_9 напилася якихось таблеток, а вона провізор. Підтвердив, що відповідач відвідувала дитину вже в школі разів 3 та про те, що відповідачка подарувала доньці мобільний телефон, однак у дитини вже був мобільний телефон значно кращої якості, тому дитина користувалася своїм телефоном, і коли свій телефон побила, то деякий час користувалася подарованим телефоном. Вказав, що не бачить ніяких змін у поведінці ОСОБА_3 , по відношенню до доньки за дев?ять років, які б вказували на бажання матір?ю виконувати свої батьківські обов?язки. Зазначив, що створив дитині усі умови для всебічного і гармонійного розвитку: дитина ходить на заняття з англійської мови, інтенсивно займається танцями. Зазначив, що коли в школу почала ходити бабуся ОСОБА_12 , то дитина через це нервує, хоча він не заперечує проти таких зустрічей. Вважає, що окрім слів про намір виконувати батьківські обов?язки жодних дій для цього мати дитини не вчиняє. Зазначив, що у відповідачки була та є можливість телефонувати дитині.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2015 року розірвано (а.с. 10, 11).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого повторно Рівненским міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, 04 серпня 2016 року, актовий запис № 223 (а.с. 6).

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16.09.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Визначено місце проживання неповнолітній дитині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу з батьком ОСОБА_1 (а.с. 10,11).

Відповідно до листа Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради № 01-14/1225 від 05.05.2014 року на заяву ОСОБА_1 від 08.04.2014 року його було повідомлено про проведення профілактичної роботи з дружиною, ОСОБА_3 стосовно виховання доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час розгляду звернення мати доньки, ОСОБА_3 пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_13 надалі буде проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Вона має намір виходити на роботу. Під час бесіди їй було роз`яснено наслідки її поведінки стосовно подальшого виховання та утримання доньки. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не виявила бажання надалі займатися вихованням доньки, до управління праці та соціального захисту населення було направлено лист з проханням проконтролювати використання коштів державної допомоги при народженні дитини та допомоги по догляду за дитиною до досягненням нею трьохрічного віку, які вона отримує (а.с. 8).

Розпорядженням Рівненського міського голови від 10.09.2014 р. № 679-р визначено спосіб участі матері, ОСОБА_3 у вихованні малолітньої доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши можливість побачень з дитиною щотижня у середу з 18-30 до 20-00 та у неділю з 17-00 до 20-00 (а.с. 15).

Розпорядженням Рівненського міського голови від 22.11.2020 р. № 1005-р визначено спосіб участі матері, ОСОБА_3 у вихованні малолітньої доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши можливість побачень щорічно тривалістю 52 календарних дні за домовленістю між батьками і в присутності батька (а.с. 14).

Згідно з характеристикою від 18.07.2021 р. студії «Євро-Арт» ОСОБА_14 навчається в художній студії «Євро-Арт» та показала себе як старанна дитина, спокійна та врівноважена, швидко знаходить спільну мову з однолітками (а.с. 15).

З довідки студії «Євро-Арт» від 23.03.2021 р. слідує, що мама батьківські збори не відвідувала жодного разу, успіхами дитини не цікавиться. Основну участь в утриманні та вихованні дитини приймає батько, ОСОБА_1 (а.с. 16).

На запит адвоката Курганської О.В. адміністрація Рівненської спеціалізованої школи І- ІІІ ступенів № 15 від 22.03.2021 р. повідомила, що ОСОБА_14 навчається в 1-Б класі. Мама учениці, ОСОБА_3 батьківські збори не відвідувала, успіхами дитини в навчанні не цікавиться, з класним керівником незнайома. Простаков ОСОБА_15 , батько дівчинки, постійно цікавиться успіхами дитини в навчанні, відвідує батьківські збори. У вихованні дитини бере участь бабуся, зі сторони батька (а.с. 18).

Натомість, на запит адвоката Власик В.Я. Рівненський ліцей № 15 від 31 жовтня 2022 року повідомив, що ОСОБА_3 , матір ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениці 3-Б класу Рівненського ліцею № 15 Рівненської міської ради, цікавилася навчальними досягненнями та успіхами доньки. Спілкувалася з вчителями. (а.с. 50).

Також з долучених адвокатом Власик В.Я. листів Рівненського ліцею № 15 Рівненської міської ради від 06.09.2022 № 220 та від 30.09.2022 № 247 вбачається, що ОСОБА_6 є ученицею 3-Б класу Рівненського ліцею № 15. За період навчання у першому класі (2020-2021) мама жодного разу не відвідувала школу, з учителькою не спілкувалася. З вересня 2021 року по січень 2022 року мама зустрічалася з дитиного в школі 4-5 разів (остання зустріч відбулася ІНФОРМАЦІЯ_3 у день народження ОСОБА_8 ). Відвідуючи школу мама цікавилася успіхами дитини у навчанні: переглядала роботи доньки, приносила подарунки, з дозволу батька оплачувала сніданки в школі. Спроби мами налагодити спілкування з дитиною не мали успіху. ОСОБА_8 не виявила бажання контактувати. Зовнішній одяг Простакової ОСОБА_8 відповідає загальноприйнятим у суспільстві нормам. Одяг та взуття - чисті, охайні, за розміром дитини відповідно до пори року. Волосся вимите, охайно зачесане, доглянуте. Дівчинка має необхідне шкільне приладдя, забезпечена приладом для дистанційного навчання, в класі користується сучасним мобільним телефоном (подарунок мами) (а.с. 76, 77).

Згідно інформації, отриманої від комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Північний» Рівненської міської ради від 05.09.2022 року № 01-19- 5/ 944, лікарем - педіатром дівчинки ОСОБА_16 повідомлено, що профілактичні огляди та огляди у зв?язку із захворюваннями дитини вона з?являлася у супроводі тата або бабусі (а.с 78).

Згідно акту обстеження умов проживання від 05.10.2022 р. кв. АДРЕСА_3 , у вказаній квартирі є всі зручності, створені всі умови для проживання, кімнати мебльовані, є все необхідне для проживання, наявна побутова техніка. Для дитини створені такі умови: є можливість проживати в одній з кімнат, де наявне спальне місце, стіл для навчання, шафа (а.с. 79).

Відповідно до акту бесіди з дитиною від 24.10.2022 р. вбачається, що в бесіді з головним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_6 повідомила, що маму останній раз бачила в січні 2022 року на свій день народження, мама подарувала телефон. Однак, по телефону з мамою ОСОБА_9 не спілкується, а якщо вона буде телефонувати, то заблокує номер. Повідомила, що їй добре з мамою ОСОБА_17 (дружина позивача), братиком та сестричкою, що стверджується актом бесіди з дитиною від 24.10.2022 року (а.с. 80).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 173832 від 28.12.2021 р. відповідачка має заборгованість станом на листопад 2021 року в сумі 38 786, 34 грн. (а.с. 13).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 193012 від 05.02.2022 р. відповідачка має заборгованість станом на 30.11.2022 року в сумі 79 361 грн. 34 коп. (а.с. 64).

З грошових переказів MEEST вбачається, що 19.04.2019 р. було переказано позивачу відповідачкою кошти в сумі 700 доларів 61 цент, 03.06.2019 р. - 700 доларів , 06.08.2019 р. - 700 доларів, 30.09.2019 р. - 700 доларів. 26.11.2019 р. - 700 доларів, 28.01.2020 р. - 700 доларів, 26.03.2020 р. - 400 доларів 21 цент (а.с. 51-57).

Згідно висновку органу опіки та піклування № 08-3976 від 18.11.2022 р. визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 батьківських прав стосовної доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.61. 62).

Враховуючи, що такий висновок складений без участі відповідачки, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, судом направлено запит до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 25 квітня 2023 року для проведення розгляду питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно її доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано орган опіки та піклування надати суду висновок, з урахуванням пояснень наданих позивачем та відповідачем в судовому засіданні при розгляді даної справи, з можливим підключенням відповідача ОСОБА_3 за допомогою відеозв"язку, для дачі особистих пояснень.

Так, з повторного висновку від 19 липня 2023 року № 08-1559, проведеного органом опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради на вищевказаний запит суду, з урахуванням пояснень наданих позивачем та відповідачем в судовому засіданні орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 стосовно доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 136-138).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 посилався на те, що мати тривалий час не бере участі у вихованні та утриманні дочки, не сплачує аліменти, не цікавиться її життям.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див.постанови ВерховногоСуду від29липня 2021року усправі №686/16892/20,від 11вересня 2020року усправі №357/12295/18,від 29квітня 2020року усправі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21 травня 2011 року по 16 вересня 2015 року, під час перебування у шлюбі у них народилася дочка, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 16 вересня 2015 року шлюб між сторонами розірвано та визначено місце проживання дитини з батьком, ОСОБА_1 . На час розгляду справи неповнолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, а матір дитини перебуває за кордоном. З дитиною майже не спілкується і не приймає участь у її вихованні.

Однак, судом не встановлено, що позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дочки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із рідною матір`ю.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Вказане узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Враховуючи, що висновок органу опіки та піклування № 08-3976 від 18.11.2022 р. складений без участі відповідачки, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, судом направлено запит до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 25 квітня 2023 року для проведення розгляду питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно її доньки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано орган опіки та піклування надати суду висновок, з урахуванням пояснень наданих позивачем та відповідачем в судовому засіданні при розгляді даної справи, з можливим підключенням відповідача ОСОБА_3 за допомогою відеозв"язку, для дачі особистих пояснень.

Так, з повторного висновку від 19 липня 2023 року № 08-1559, проведеного органом опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради на вищевказаний запит суду, з урахуванням пояснень наданих позивачем та відповідачем в судовому засіданні орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 стосовно доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З даного висновку вбачається, що згідно з повторною інформацією, отриманою від Рівненського ліцею № 15 Рівненської міської ради (лист № 173 від 12 травня 2023 року ) щодо участі ОСОБА_3 у вихованні дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з березня 2022 року по даний час встановлено, що ОСОБА_3 упродовж березня 2022 - травня 2023 р.р. перебуває на зв?язку з класним керівником у телефонному режимі. Зі слів ОСОБА_3 стало відомо, що вона перебуває за кордоном. Мама цікавиться її успіхами, систематично передає донці подарунки, оплачує сніданки в ліцеї. Під час очного навчання ОСОБА_8 відвідує бабуся - мама ОСОБА_18 . Заслухавши комісією органу опіки та піклування пояснення мами на CD диску із судових засідань встановлено, що позивач перешкоджав відповідачці у вихованні та побаченні з донькою, тому вона зверталася в орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради для визначення сплособу участі матері у вихованні малолітньої дитини. З 2016 року ОСОБА_3 виїхала на заробітки в Канаду. Під час перебування за кордоном відповідачка надавала кошти позивачу на утримання доньки. Передавала дочці одяг, подарунки, іграшки, в лютому 2022 року через вчительку передала смартфон.

Натомість за наявною інформацією у Службі у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради з квітня 2014 року ОСОБА_3 не бере безпосередньої участі у вихованні дитини, не спілкується з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, залишила її на виховання батьку та його матері, при цьому на підтвердження даної інформації відсутні будь які докази.

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що відповідачка не втратила інтересу до участі у вихованні дитини, цікавиться її успіхами, однак комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітету Рівненської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 стосовно її доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому не мотивує та не обгрунтовує належним чином доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 як крайнього заходу впливу.

Відтак, суд не погоджується з даним висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки такий є невмотивований, суперечить інтересам дитини та не містить переконливих аргументів для застосування заходу впливу на матір дитини, зокрема матір, яка впродовж усього часу, виявляє інтерес до дитини, вчиняючи дії, які свідчать про її бажання змінити свою поведінку в кращу сторону.

Таким чином, вказаний висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні 27 жовтня 2023 року в присутності психологів ОСОБА_19 , повноваження якої підтверджується дипломом спеціаліста серії НОМЕР_1 та ОСОБА_20 , повноваження якої підтверджується дипломом спеціаліста серії НОМЕР_2 була заслухана думка дитини, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка вказала, що вона завжди проживала із татом і зараз проживає з ним, братом, сестричкою і мамою ОСОБА_17 . Свою маму ОСОБА_9 знає, і останній раз бачила її в 1-му класі, не бажає з нею спілкуватися, бо вона її покинула і вона для неї незнайома людина. Розповіла, що вони усією сім?єю недавно відпочивали у ОСОБА_21 та про свої захоплення, зазначила, що довіряє татові і може ділитися із ним своїми секретами.

На запитання суду, після заслуховування думки дитини, психологи пояснили, що дитина говорить про матір зі слів батька, у неї образа за те, що як сказав тато - мати її покинула. Зазначили, що в даному випадку, для матері та дочки необхідний час для налагодження контакту.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, враховуючи пояснення психологів, які були заслухані в судовому засіданні, суд вважає, що малолітня, ОСОБА_8 , не висловила власної ствердної думки щодо необхідності позбавлення батьківських прав її матері, а в силу малолітнього віку, її думка була висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, чи інших можливих факторів впливу на неї (образа на матір, вплив батька).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Позивач вказав, що відповідач свідомо ухиляється від фінансового забезпечення дитини та має заборгованість по аліментах.

При цьому відповідачка бажає піклуватись про дитину та надала докази про перерахування коштів позивачу.

З оглянутих в судовому засіданні грошових переказів MEEST вбачається, що 19.04.2019 р. було переказано позивачу відповідачкою кошти в сумі 700 доларів 61 цент, 03.06.2019 р. - 700 доларів, 06.08.2019 р. - 700 доларів, 30.09.2019 р. - 700 доларів. 26.11.2019 р. - 700 доларів, 28.01.2020 р. - 700 доларів, 26.03.2020 р. - 400 доларів 21 цент (а.с. 51-57).

Суд не приймає доводи позивача, що грошові перекази, здійснені відповідачкою є поверненням коштів, які позивач поклав на її рахунок в сумі 12 000 дол. США на момент народження доньки і ОСОБА_3 мала їх повернути йому, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вказаних обставин.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів, яка згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 63435543 № 193012 від 05.02.2022 р. станом на 30.11.2022 року складає 79 361 грн. 34 коп. (а.с. 64).

Між тим, твердження про несплату аліментів не можна покласти в основу для позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька / матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька / матері до надання їй належного утримання.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачка не втратила інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на відновлення відносин з нею, а тому суд вважає, що застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ані позивач він, ані орган опіки та піклування належно не аргументували буде недоцільним.

Також, встановлено, що відповідачка має об`єктивні причини, що перешкоджають їй особисто спілкуватись з дочкою та повноцінно брати участь у її вихованні, оскільки її проживання за межами України, в іншій державі та між позивачем та відповідачкою існують неприязні стосунки, що є перешкодою для вільного спілкування з дитиною та повноцінної участі у вихованні дитини.

За таких обставин, суд з урахуванням найкращих інтересів дитини, зазначив, що позбавлення батьківських прав вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Крім того, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дочки шляхом позбавлення її матері, по відношенню до неї та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Доводи позивача про те, що відповідач не піклується про дочку, участі у її вихованні не бере, не цікавиться її життям, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дочки, оскільки судом встановлено, що відповідачка хоче піклуватися про дочку, проявляти турботу та бажає брати участь у її вихованні.

Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, так як ці обставини зумовлені не її (його) волею.

Судом встановлено, що відповідачка виїхала за кордон, припинила спілкування як з позивачем, так і з дитиною, і таке спілкування не поновлено до цього часу, однак суд враховує, що такі обставини настали поза волею і без винної поведінки відповідачки, яка не має можливості спілкуватися з дочкою через складнощі, що сталися в її житті.

Посилання позивача на те, що дитина проживає разом з ним та не бачиться із відповідачкою не є підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивач не довів.

Разом з тим, судом враховується процесуальна поведінка відповідачки та звертає увагу, що остання була присутня на судових засіданнях в режимі відеоконференції, давала пояснення по справі та просила не позбавляти її батьківських прав, оскільки бажає піклуватися про дитину.

Також суд приймає до уваги, що відповідачка в судових дебатах щиро розкаялася в обставинах, які склалися в 2014 році, однак робитиме все можливе для того, щоб в повній мірі виконувати свої батьківські обов"язки.

При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_3 не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, натомість встановлено, що між сторонами у справі існує конфлікт у відносинах, що негативно вплинуло на взаємовідносини відповідачки з дочкою, яка проживає з батьком.

Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається батько, не свідчить про те, що мати дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Таким чином, суд встановив, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про її ухилення від виховання своєї дитини.

З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що відсутні виключні обставини, які б свідчили про наявність передбачених законом підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин, судом, у справі не встановлено.

Встановивши, що ОСОБА_3 не втратила інтересу до участі у вихованні дочки, має намір на відновлення відносин з нею, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем необхідності застосування до відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, доцільність вжиття якого ані позивач, ані орган опіки та піклування належно не аргументували.

Враховуючи, що позбавлення відповідачки батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами цієї справи не доведено, належних та допустимих доказів ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які б могли бути законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дитини, позивачем не надано, а також враховуючи те, що відповідачка категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для позбавлення її батьківських прав, однак, враховуючи, що відповідач недостатньо приділяє уваги дитині, що вимагає від неї зміни свого ставлення до її виховання, суд вважає за необхідне попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачці надається можливість виправити ситуацію щодо її участі у вихованні дитини і у випадку, якщо вона цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідачки батьківських прав, як крайнього заходу.

На підставі наведеного та керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до своєї дочки, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що у випадку ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки вона може бути позбавлена батьківських прав.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, , адреса: м. Рівне, вул. Поштова, 2.

Повне рішення суду складено 23 листопада 2023 року.

Суддя Н.Г. Кучина