ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7965/21 Номер провадження 22-ц/814/4324/23Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л.І. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

секретаря: Ракович Д.Г.,

за участі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представника адвоката Голубенко В.П., відповідача ОСОБА_3 , представника відповідачів - адвоката Крекотень О.А., приватний нотаріус Руденко Н.Ю.,

розглянувши в м.Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за договором дарування частини житлового будинку

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Руденко Наталія Юріївна

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про його державну реєстрацію

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Руденко Наталія Юріївна, ОСОБА_1

за апеляційними скаргами адвоката Крекотня Олександра Анатолійовича в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Руденко Наталії Юріївни

на рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 липня 2023 року, прийнятого під головуванням судді Савченко Л.І. в м.Полтаві, зі складанням повного тексту 19.07.2023 року,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до районного суду з даним позовом.

Зазначала, що відповідно до рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07.12.2016 року вона є співвласником 5/50 та 11/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованими у АДРЕСА_1 ) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Іншим співвласником житлового будинку згідно з рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.04.2017 року є ОСОБА_2 , а саме 8/25 частин в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та 4/50 частин в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Крім того, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2012 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 01.08.2017 року, ще одним співвласником житлового будинку на 7/25 частин житлового будинку була ОСОБА_4 .

Зазначала, що таким чином, у сумі вказаних часток власність вищезазначених осіб становить одиницю, з яких останній належить 7/25 (14/50 + 28/100).

У той же час відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 24.03.2021 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. був посвідчений договір дарування на ім`я ОСОБА_5 7/100 та на ім`я ОСОБА_3 60/100 частин спірного житлового будинку з надвірними будівлями та проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_4 , маючи правовстановлюючі документи лише на 28/100 частин житлового будинку, провела відчуження 67/100 частин шляхом дарування, що є на її думку удаваним правочином, оскільки обдаровані не є а ні близькими родичами дарувальнику, а ні близькими, тому просила визнати вказаний договір дарування недійсним та скасувати його державну реєстрацію.

23.09.2021 року до суду подав позовну заяву ОСОБА_2 , як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет позову.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що спірний договір дарування є удаваним, укладеним з метою прикриття іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу та з метою зменшення сплати державного збору при посвідченні договору.

Вказував, що договір дарування від 24 березня 2021 року слід визнати недійсним, оскільки ОСОБА_4 розпорядилася більшою часткою майна у спільній частковій власності ніж та, яка її належала, без виділу її в натурі та без встановлення порядку користування земельною ділянкою, позбавивши ОСОБА_1 входу у свою частку будинку, чим порушила їхнє ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право на житловий будинок.

Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 14 липня 2023 року позовні заяви позивача ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним Договір дарування ОСОБА_4 громадянам ОСОБА_5 7/100 частин і ОСОБА_3 60/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими у АДРЕСА_1 , посвідчений 24 березня 2021 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Наталією Юріївною, серія номер: 347.

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за цим Договором дарування, індексний номер: 57270289 від 24.03.2021 року, одночасно із внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права власності за ОСОБА_5 на 7/100 частин і ОСОБА_3 на 60/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 , записи про державну реєстрацію внесено 24.03.2021 року, відповідно за №№ 41153672, 41153584, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Стягнуто в рівних частках із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2270, а саме по 757 грн. з кожного.

Стягнуто в рівних частках із ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1816 грн., а саме по 908 грн. з кожного.

Рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.

Рішення оскаржили адвокат Крекотень О.А. в інтересах відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та приватний нотаріус Руденко Н.Ю.

Адвокат Крекотень О.А., який діє в інтересах відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в повному обсязі.

Зазначає, що ОСОБА_4 розпорядилася належними на праві приватної власності частками житлового будинку на власний розсуд та жодним чином не порушила права інших співволодільців.

Право власності ОСОБА_4 на її частку було у встановленому законом порядку було зареєстровано 05.07.2018 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та висновком ПБТІ «Інвентаризатор» від 18.05.2017 року про розрахунок часток житлового будинку по АДРЕСА_1 , що разом становить 7/25 + 39/100 = 67/100 частки.

У зв`язку з цим вважає помилковим твердження районного суду про те, що нотаріус, посвідчуючи оспорюваний договір дарування, не перевірив та не переконався в достовірності документів на підтвердження право власності на майно, що відчужується.

Вважає, що районний суд в описовій частині рішення помилково навів свої доводи щодо незаконності запису про реєстрацію за відповідачем права власності на 39/100 частин будинку, але в резолютивній частині рішення не скасував його, чим вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Нотаріус, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано те що, як на день укладенні договору дарування від 24.03.2021 року, так і на дату винесення судом оскаржуваного рішення, право власності на 39/100 часток та на 7/25 житлового будинку з надвірними будівлями було зареєстровано за ОСОБА_4 у встановленому законодавством порядку, що підтверджується відповідною інформацією з державних реєстрів, яка міститься в матеріалах справи, ніким не оспорено та не скасовано.

У відзиві адвокат Голубенко В.П., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет позову ОСОБА_2 , посилаючись на правильність вирішення справи судом першої інстанції, просить в задоволенні апеляційних скарг приватного нотаріуса Рудено Н.Ю. та адвоката Крекотня О.А., який діє в інтересах відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відмовити, а рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 липня 2023 рокузалишити без змін.

Перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційних скарг з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 є співвласником 5/50 та 11/50 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташованими у АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 07.12.2016 року (№ 554/402/16-ц), що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 252138781 від 12.04.2021 року .

ОСОБА_2 в даному будинку належить 8/25 частин в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та 4/50 частин в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), відповідно до рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 21.04.2017 року ( № 554/13906/16-ц) (том 1 а.с.10-12).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2012 року, виданого державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Новіковою Н.І., зареєстрованого за № 3-106, ОСОБА_4 належить 7/25 частин житлового будинку.

Відповідно до рішення Апеляційного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року (справа № 554/1146/15-ц) за ОСОБА_4 визнано право власності у порядку спадкування на житлові приміщення у житловому будинку, загальною площею 52, 7 кв.м. та яка складається із коридору 3-1 площею 3,1 кв.м., санвузлу 3-2 пл.3,4 кв.м., коридору 3-3 пл.3,6 кв.м., кімнати 3-4 пл.14,1 кв.м., кухні 3-9 площею 7,3 кв.м., кімнати 3-5 пл.21,2 кв.м.

24.03.2021 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Руденко Н.Ю. був посвідчений договір дарування, серія та номер: 347, виданий 24.03.2021, згідно якого ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 7/100 та ОСОБА_3 - 60/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями у АДРЕСА_1 та проведено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57270289 від 24.03.2021, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачі вказували на те, що ОСОБА_4 розпорядилася більшою часткою майна у спільній частковій власності, ніж та, яка їй належала.

Районний суд, задовольняючи позовні вимоги, рішення мотивував тим, що співвласники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не досягли згоди щодо розміру часток у спірному домоволодінні ні добровільно, ні у судовому порядку. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 не зазначена, як підстава реєстрації права власності за ОСОБА_4 39/100 частки в будинку, однак при посвідченні договору дарування нотаріус не переконалася у достовірності документів, що підтверджують право власності на майно відчужувача, а відтак прийшов до висновку, що укладений договір дарування від 24.03.2021 року суперечить положенням ч.1 ст.215 ЦК України.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком.

Порядок користування спільною частковою власністю визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України, майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з частиною другою статті 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.

За положенням статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїми коштами за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Разом з цим згідно статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

У даній справі достовірно встановлено, що ОСОБА_4 у будинку по АДРЕСА_1 належить :

- 7/25 частки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.2012 року,

- 39/100 частки, яка зареєстрована 22.09.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області Колісник Ю.І., на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області № 554/1146/15-ц від 01.08.2017 року та ухвали б/н Вищого спеціалізованого суду України від 23.03.2016 (т.1,а.с. 86,162).

В реєстрі також зазначені додаткові відомості про визнання за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 на житлові приміщення у будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 52,7 кв.м. та яка складається із коридору 3-1 площею 3,1 кв.м., санвузлу 3-2 пл.3,4 кв.м., коридору 3-3пл. 3,6 кв.м., кімнати 3-4 пл.14, 1кв.м., кухні 3-9 площею 7,3 кв.м., кімнати 3-5пл. 21,2 кв.м.

Запис внесено на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер 24809849 від 28.09.2015 року, державного реєстратора реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області Колісник Ю.І.

Належність ОСОБА_4 реальної частки - 39/100 підтверджена також висновком Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 18.05.2017 року (т.1, а.с.164-165).

Разом зазначені частки складають 67/100 (7/25 + 39/100 ).

Колегія суддів констатує, що позивачі факт державної реєстрації 39/100 належної ОСОБА_4 частки не оскаржували і цій обставині суд першої інстанції не дав належної оцінки, вдавшись до власних розрахунків частки ОСОБА_4 , хоча наявність такої реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням факту набуття прав на нерухоме майно, що визначено ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Крім того, посилання в рішенні суду на те, що приватний нотаріус при посвідченні договору дарування не перевірила достовірність наданих документів, не узгоджується з положеннями ст. 49 Закону України « Про нотаріат», якою визначені випадки відмови у вчиненні нотаріальних дій.

Між тим, відповідач ОСОБА_4 , яка вирішила здійснити відчуження належної їй частки, та, як випливає з її письмових пояснень на адресу суду, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пропонували продати весь будинок в цілому, на що вона погоджувалась, проте покупця на весь будинок знайти не вдалось, як і на її частину, а ОСОБА_4 через похилий вік та стан здоров`я мала намір виїхати на постійне місце проживання до доньки в РФ, що спонукало її здійснити дарування частини її будинку дітям її померлої знайомої ОСОБА_10 - ОСОБА_5 , який є інвалідом другої групи та його сестрі ОСОБА_3 , яка здійснює догляд за своїм братом-інвалідом (т.1, а.с.148-150).

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 в судовому порядку просила визнати за нею право власності на 39/100 часток житлового будинку, результатом якого було рішення апеляційного суду Полтавської області від 01 серпня 2017 року, залишеного без змін постановою Верховного Суду 07.11.2019 року у справі № 554/1146/15-ц (т.1, а.с.15-17, т.2, а.с.146-151).

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що добудова здійснена ОСОБА_9 (спадкодавцем - померлим чоловіком ОСОБА_4 ) на підставі дозвільних документів, після завершення її будівництва введена в експлуатацію, проте право власності на неї не зареєстровано. Відповідачі ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) не довели належними та допустимими доказами, що спірна добудова порушує їхні права.

Юридична доля поліпшень, зроблених одним із співвласників у спільному майні, підлягає визначенню згідно із положеннями частин третьої-п`ятої статті 357 ЦК України, за змістом яких співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників.

Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок про те, що спірна добудова належала ОСОБА_9 відповідно до правил частини четвертої статті 357 ЦК України. Наведене свідчить про наявність у ОСОБА_4 права на спадкування цієї добудови після смерті ОСОБА_9 .

Відповідно до положень ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вчинення 24.03.2021 року спірного договору дарування не суперечить ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України, якою встановлено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з вищенаведеного, такими, що не підтверджені належними доказами є твердження суду про те, що дії ОСОБА_4 порушили право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як співвласників домоволодіння, оскільки вони не надали згоди ОСОБА_4 на виділення в натурі частки, договір про виділ не укладався, із заявою про зміну частки у власності не зверталися.

Так, після укладання оскаржуваного договору дарування частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не змінились, у зв`язку з чим не вбачається порушення їх прав як співвласників, а посилання позивачів про те, що їх позбавлено права власності на 39% житлового будинку нічим не підтверджені.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що позивачами порушення їх прав не обгрунтовується тим, що внаслідок оспорюваного договору дарування зменшилась площа в будинку, яка фактично перебуває у їх користуванні.

Посилання на те, що ОСОБА_1 позбавили права на вхід до своєї частини у зв`язку з тим, що закладено вхід, не може бути підставою для визнання договору дарування недійсним, так як це питання знаходиться в площині положень ст.391 ЦК України, згідно яких власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном, що було предметом судового розгляду у справі № 554/9570/16, за результатами якої ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні цих вимог ( т.1, а.с. 100-105).

Визнавши недійсним договір дарування від 24.03.2021 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з положень ч.1 ст.215 ЦК України.

Вказаною нормою визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зазначеною нормою встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

У справі, що переглядається, позивачами відповідно до положень ст.ст. 12,13,81 ЦПК України не доведено, що оспорюваним договором дарування змінились належні їм частки в будинку і, таким чином, порушуються їх права.

Обгрунтованими є доводи апеляційних скарг про те, що ОСОБА_2 , набувши за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 21.04.2017 року право власності на 8/25 та 4/50 частин в будинку по АДРЕСА_1 , не здійснив державну реєстрацію своїх прав на нерухоме майно, що визначено ч.4 ст.334 ЦК України.

За таких обставин ОСОБА_2 не набув прав на нерухоме майно за вказаною адресою, а тому його твердження про порушення майнових прав є безпідставними.

Отже,колегія суддів приходить до висновку про недоведеність заявлених позивачами вимог, а тому апеляційні скарги слід задовольнити в оскаржуваній частині, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання удаваним договору дарування від 24.03.2021 року не оскаржується, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376 , 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката Крекотня Олександра Анатолійовича в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Руденко Наталії Юріївни задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 липня 2023 року скасувати в оскаржуваній частині.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 14 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.11.2023 року.

Головуюча суддя О.В. Прядкіна

Судді: С.Б. Бутенко

О.І. Обідіна