Справа №760/5514/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Щепановій І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» (далі ДП «Завод 410 ЦА», відповідач), у якій просив суд:

- стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 460 622,26 грн.;

- стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 65 166,92 грн.;

- стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що він з 10.06.2020 працював у відповідача, зокрема з 01.05.2021 на посаді начальника управління закупівель ДП «Завод 410 ЦА».

Відповідно до наказу №62/о від 25.01.2023 позивача було звільнився з посади начальника управління закупівель ДП «Завод 410 ЦА» з 25.01.2023 за згодою сторін.

На момент звільнення заборгованість по заробітній платі в розмірі 460 622,26 грн. не була виплачена позивачу, а тому останній звернувся із позовом до суду.

Вказує, що відповідно до відпрацьованих двох останніх календарних місяців, середньоденна заробітна плата позивача становила 2 327,39 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.01.2023 по 07.03.2023 (28 календарних дні * 2 327,39 грн.) становить 65 166,92 грн.

Враховуючи наведене просить суд позов задовольнити.

13.03.2023 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді ОСОБА_2

Ухвалою суду від 17.03.2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Сторонам було направлено копію ухвали від 17.03.2023, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками, які останній отримав 07.04.2023, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

13.04.2023 представником заявника було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог у якій останній просив суд стягнути із відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.01.2023 по день ухвалення рішення у справі.

24.04.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник ДП «Завод 410ЦА» просить суд зменшити суму основної заборгованості відповідача перед позивачем та відмовити позивачу в задоволені позовних вимог в стягненні з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Вказує, що при нарахуванні заборгованості по заробітній платі позивачу, відповідачем помилково було нараховані надбавки за період з серпня 2022 року по грудень 2022 року у загальному розмірі 130 000,00 грн., оскільки відповідно до наказу ДП «Завод 410ЦА» № 47 від 24.03.2022 дія окремих положень Колективного договору, зокрема, щодо нарахування надбавки була зупинена з 24.03.2022 до відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення скасування воєнного стану з працівниками ДП «Завод 410 ЦА».

Тому, відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі у розмірі 355 972,26 грн.

Зазначає, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» роботодавець звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 173 КзпП України за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що порушення строків сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Посилається, що в даному випадку в затримці розрахунку позивача при звільненні не було факту вини відповідача, оскільки мали місце обставини які не залежали від волі відповідача та які унеможливлювали проведення розрахунку із позивачем та полягали в наступному. Зокрема, звертається увага на те, що ДП «Завод 410 ЦА» здійснює господарську діяльність у відповідності до діючого законодавства України, зокрема, на виконання робіт з капітального ремонту, модернізації, переобладнання і технічного обслуговування літаків типу Антонов, завод має сертифікати міждержавного авіаційного комітету, український національний авіаційних властей, сертифікат відповідності російських авіаційних влад. Крім цього система якості заводу сертифікована за міжнародними стандартами серії ІSО, а також аерокосмічного комплексу AS/EN. З огляду на те, що виконуються роботи по ремонту військових літаків, завод має сертифікат стандарту НАТО - AQAP, а також ліцензію Міністерства промислової політики на ремонт військової авіаційної техніки. Також, зазначається, що ДП «Завод 410 ЦА» залучене до ремонту авіаційної техніки типу АН Повітряних сил Збройних сил України та підтримання її льотної придатності.

У відзиві на позов вказується, що у зв`язку з введенням військового стану в Україні та у зв`язку з військовою агресією у підприємства відсутня можливість проводити повноцінну господарську діяльність. А тому, зазначені обставини повністю виключають його вину в затримці проведення розрахунку при звільненні позивача.

02.05.2023 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив.

Для спростування доводів викладених у відзиві представник позивача вказував, що інформація про суми невиплаченої ДП «Завод 410 ЦА» заробітної плати при звільненні ОСОБА_1 надана самим відповідачем 17.02.2023 у відповідь на направлений адвокатський запит вих. №108 від 07.02.2023.

Крім того, аналогічна інформація вказана також і у наданій ОСОБА_1 . Довідці про доходи №27 від 14.02.2023.

Вказує, що доводи відповідача про те, що вказана позивачем сума заборгованості в позовній заяві не відповідає сумі, що зазначена у фінансово-бухгалтерській документації не ґрунтується на фактичних обставинах, оскільки згідно до відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відповідачем до органів Пенсійного фонду України при звітуванні протягом 2022 року надсилалась інформація щодо заробітної плати ОСОБА_1 , яка повністю збігається з відомостями, які зазначені в розрахункових листках та Довідці про доходи №27 від 14.02.2023, які видані самим відповідачем та залучені до матеріалів справи.

На підтвердження відображення ДП «Завод 410 ЦА» вказаних відомостей у офіційній звітності надано Довідку ОК-5 від 24.04.2023, яка сформована позивачем засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України.

Вказане, на думку представника позивача, свідчить про те, що ДП «Завод 410 ЦА» відображаючи у власному податковому обліку інформацію щодо заробітної плати ОСОБА_1 безумовно підтвердив достовірність таких відомостей, та те, що відповідні нарахування заробітної плати дійсно мали місце та не є помилковими, як наразі зазначає відповідач.

Зазначає, що до відзиву самим же відповідачем додано витяги із Наказів, а саме: Витяг із Наказу №209 від 01.09.2022, яким вирішено за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці … за підсумками роботи у серпні місяці 2022 встановити надбавки наступним працівникам: ОСОБА_1 у сумі 20 000 грн.; Витяг із Наказу №221/1 від 03.10.2022, яким вирішено за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці … за підсумками роботи у вересні місяці 2022 встановити надбавки наступним працівникам: ОСОБА_1 у сумі 20 000 грн.; Витяг із Наказу №236 від 31.10.2022, яким вирішено за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці … за підсумками роботи у жовтні місяці 2022 встановити надбавки наступним працівникам: ОСОБА_1 у сумі 30 000 грн.; Витяг із Наказу №246 від 30.11.2022, яким вирішено за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці … за підсумками роботи у листопаді місяці 2022 встановити надбавки наступним працівникам: ОСОБА_1 у сумі 30 000 грн.; Витяг із Наказу №258 від 30.12.2022, яким вирішено за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці … за підсумками роботи у грудні місяці 2022 встановити надбавки наступним працівникам: ОСОБА_1 у сумі 30 000 грн.

Стверджує, що Накази №209 від 01.09.2022, №221/1 від 03.10.2022, №236 від 31.10.2022, №246 від 30.11.2022, №258 від 30.12.2022, якими встановлено надбавки позивачу за виконання робіт протягом серпня-грудня 2022 року, є чинними, зворотного відповідачем не вказано та відповідних доказів не надано.

Вказує, що положеннями ст. 127 КзПП передбачено, що роботодавець вправі видати наказ (розпорядження) про відповідні відрахування лише у випадку наявності лічильних помилок і не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, а тому посилання Відповідача про відкликання Довідки про доходи №27 від 14.02.2023 та спростування інформації зазначеної в листі вих. №1.8-204 від 21.02.2023 про заборгованість відповідача перед позивачем не має жодного правового значення.

Зазначає, що відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду викладеного у постанові від 26.10.2022 у справі № 905/857/19, яким відступлено від правового висновку Об`єднаної палати КЦС ВС, щодо можливості звільнення роботодавця від розрахунку при звільненні працівника внаслідок випадку або непереборної сили, визначивши, що обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю в розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Таким чином стверджує, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній в постанові від 26.10.2022 у справі № 905/857/19 зауважила, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили, а тому посилання відповідача на відсутність вини в затримці остаточного розрахунку з позивачем, як підстава для звільнення від відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України, також вважаємо таким, що не заслуговує на увагу.

З урахуванням викладеного вище, просив суд позовні вимоги задовольнити.

16.05.2023 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_2

30.05.2023 представником відповідача було подано до суду заперечення на відповідь у якій останній вказав, що утримання із позивача надбавки у загальному розмірі 130 000,00 грн. було здійснено наказу №83 від 21.04.2023, який був винесений на підставі проведеного службового розслідування у зв`язку із порушенням при складані наказів про встановлення доплат працівникам та яким було скасовано накази №209 від 01.09.2022, №221/1 від 03.10.2022, №236 від 31.10.2022, №246 від 30.11.2022, №258 від 30.12.2022, як такі, що складені із порушенням чинних ДП «Завод 410 ЦА» нормативно-правових та організаційно-розпорядчих документів.

Зазначає, що посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі №905/857/19 у даній ситуації є недоцільним, оскільки правовідносини у справі № 905/857/19 та даній справі не є подібними.

14.11.2023 представником позивача було подано до суду заяву, у якій останній вказує, що ним помилково, як технічна помилка у прохальній частині позову було зазначено суму, яка підлягає стягненню із відповідача 460 622,26 грн., замість вірного 572 201,58 грн.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.06.2020 працював у ДП «Завод 410 ЦА», зокрема з 01.05.2021 на посаді начальника управління закупівель ДП «Завод 410 ЦА», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с. 6-7).

Відповідно до наказу №62/о від 25.01.2023 ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника управління закупівель ДП «Завод 410 ЦА» з 25.01.2023 за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 8).

Як свідчать матеріали справи, при звільненні позивача з роботи відповідачем не був проведений належний розрахунок з останнім.

Відповідно до наданої ДП «Завод 410 ЦА» на адвокатський запит довідки про нараховану заробітну плату, ОСОБА_1 за період з 01.04.2022 по 25.01.2023 була нарахована заробітна плата у розмірі 572 201,58 грн., заоремо: за квітень 2022 року - 46 757,76 грн., за травень 2022 року - 41 666,52 грн., за червень 2022 року - 48 984,32 грн., за липень 2022 року - 46 757,76 грн., за серпень 2022 року - 45 751,55 грн., за вересень 2022 року - 50 979,20 грн., за жовтень 2022 року - 55 214,87 грн., за листопад 2022 року - 56 050,69 грн., за грудень 2022 року - 70 935,86 грн., за січень 2023 року - 109103,05 грн. З нарахованої суми заробітної плати було утримано ПДФО та військовий збір у загальному розмірі 111 579,32 грн. (а.с. 11).

Аналогічні дані містять і розрахункові листи про нараховану заробітну плату позивачу за період з 01.04.2022 по 25.01.2023 (а.с. 14-15, 18).

Із копій розрахункових листів також встановлено, що позивачу була нарахована надбавка до заробітної плати у загальному розмірі 130 000,00 грн., а саме: за серпень 2022 року - 20 000,00 грн., за вересень 2022 року - 20 000,00 грн., за жовтень 2022 року - 30 000,00 грн., за листопад 2022 року - 30 000,00 грн., за грудень 2022 року - 30 000,00 грн.

Пунктами 2.2. та 2.3. Додатку А до Положення про оплату праці працівників ДП «Завод 410 ЦА», який є додатком № 1 до Колективного договору на 2021-2022 роки ДП «Завод 410 ЦА», встановлено, що за виконання особливо важливих робіт, завдань, а також за високі досягнення в праці працівникам встановлюється надбавка до заробітної плати, розмір, підстави та умови якої регулюються Положенням «Про порядок матеріального стимулювання працівників за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення в праці» (Додаток № 6 до Положення про оплату праці) (а.с. 40-46).

Так, відповідно до Витягу із Наказу №209 від 01.09.2022, яким вирішено за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці відповідно до додатку № 1 Колективного договору (Положення «Про оплату праці працівників ДП «Завод 410 ЦА», п.п.2.2, 2.3 п. 2 додатку А) за підсумками роботи у серпні місяці 2022 встановити надбавки наступним працівникам: ОСОБА_1 у сумі 20 000 грн.; Витягу із Наказу №221/1 від 03.10.2022, яким вирішено за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці відповідно до додатку № 1 Колективного договору (Положення «Про оплату праці працівників ДП «Завод 410 ЦА», п.п.2.2, 2.3 п. 2 додатку А) за підсумками роботи у вересні місяці 2022 встановити надбавки наступним працівникам: ОСОБА_1 у сумі 20 000 грн.; Витягу із Наказу №236 від 31.10.2022, яким вирішено за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці відповідно до додатку № 1 Колективного договору (Положення «Про оплату праці працівників ДП «Завод 410 ЦА», п.п.2.2, 2.3 п. 2 додатку А) за підсумками роботи у жовтні місяці 2022 встановити надбавки наступним працівникам: ОСОБА_1 у сумі 30 000 грн.; Витягу із Наказу №246 від 30.11.2022, яким вирішено за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці відповідно до додатку № 1 Колективного договору (Положення «Про оплату праці працівників ДП «Завод 410 ЦА», п.п.2.2, 2.3 п. 2 додатку А) за підсумками роботи у листопаді місяці 2022 встановити надбавки наступним працівникам: ОСОБА_1 у сумі 30 000 грн.; Витягу із Наказу №258 від 30.12.2022, яким вирішено за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці відповідно до додатку № 1 Колективного договору (Положення «Про оплату праці працівників ДП «Завод 410 ЦА», п.п.2.2, 2.3 п. 2 додатку А) за підсумками роботи у грудні місяці 2022 встановити надбавки наступним працівникам: ОСОБА_1 у сумі 30 000 грн. (а.с. 48-52).

Таким чином встановлено, що нарахована позивачу набавка до заробітної плати у загальному розмірі 130 000,00 грн. відбулася у відповідності додатку № 1 Колективного договору (Положення «Про оплату праці працівників ДП «Завод 410 ЦА», п.п.2.2, 2.3 п. 2 додатку А) та на підставі Наказів №209 від 01.09.2022, №221/1 від 03.10.2022, №236 від 31.10.2022, №246 від 30.11.2022, №258 від 30.12.2022.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказував, що реальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі складає 442 201,58 грн., на підтвердження чого надає до відзиву довідку про доходи позивача та довідку про заборгованість по заробітній платі (а.с. 59, 60).

Мотивуючи між інформацією вказаній у довідці про нараховану заробітну плату, яку було надано позивачем на його запит відповідачем та довідці про нараховану заробітну плату, яку було надано до суду, представник відповідача вказує, що позивачу помилково була нарахована надбавка до заробітної плати за період серпень 2022 року - грудень 22 року у загальному розмірі 130 000,00 грн. та вказано про це у довідці про нараховану заробітну плату, яку було надано позивачу.

Наказом № 88 від 21.04.2023 ДП «Завод 410 ЦА» «Про скасування наказів» було скасовано Накази: №209 від 01.09.2022, №221/1 від 03.10.2022, №236 від 31.10.2022, №246 від 30.11.2022, №258 від 30.12.2022, як такі, що складені з порушенням чинних на ДП «Завод 410 ЦА» нормативно-правових та організаційно-розпорядчих документів (а.с. 85).

Обґрунтовуючи підстави для скасування Наказів: №209 від 01.09.2022, №221/1 від 03.10.2022, №236 від 31.10.2022, №246 від 30.11.2022, №258 від 30.12.2022, як такі, що складені з порушенням чинних на ДП «Завод 410 ЦА» нормативно-правових та організаційно-розпорядчих документів, представник відповідача посилався на Наказ № 47 від 24.03.2022 ДП «Завод 410 ЦА» «Про призупинення дії окремих положень колективного договору на час військового стану», відповідно до якого було припинено з 24.02.2022 до дня відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з працівниками ДП «Завод 410 ЦА», дію положення колективного договору, зокрема, Розділу ІІІ. Оплата праці (а.с. 38).

Аналізуючи положення Наказу № 47 від 24.03.2022 ДП «Завод 410 ЦА» «Про призупинення дії окремих положень колективного договору на час військового стану» суд встановлює наступні його особливості:

1.Період дії наказу (призупинення дії окремих положень колективного договору на час військового стану): з 24.02.2022 до дня відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з працівниками ДП «Завод 410 ЦА»;

2.Було зупинено дію усього Розділу ІІІ. Оплата праці, колективного договору (нарахування окладу, коштів за відрядження тощо), а не лише тієї частини розділу, яка регулює питання нарахування надбавки працівників за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці.

Тобто, Наказом № 47 від 24.03.2022 ДП «Завод 410 ЦА» «Про призупинення дії окремих положень колективного договору на час військового стану» було встановлено обмеження з 24.02.2022 до дня відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з працівниками ДП «Завод 410 ЦА» дію положення колективного договору, зокрема, Розділу ІІІ. Оплата праці.

Із наданих до суду копій розрахункових листів встановлено, що за період з квітня 2022 року по липень 2022 року позивачу виплачувалися середня заробітна плата та кошти за вимушений простій (а.с. 14).

Із серпня 2022 року по день звільнення позивачу була нарахована заробітна плата, яка складалася з наступного: оклад ІТП, надбавка, індексація доходу, різниця окладів, кошти за відрядження, виплати за щорічну відпустку (а.с. 15, 18).

Наведена обставини свідчать про те, що із серпня 2022 року (не виключено, що і раніше) позивач почав виконувати свої обов`язки на посаді начальника управління закупівель ДП «Завод 410 ЦА», оскільки останньому була нарахована заробітна плата за виконану ним роботу.

При цьому, оскільки позивач із серпня 2022 року (не виключено, що і раніше) почав виконувати свої обов`язки на посаді начальника управління закупівель ДП «Завод 410 ЦА», то наведене свідчить про відновлення можливості виконувати роботу позивачем, а тому період дії Наказу № 47 від 24.03.2022 ДП «Завод 410 ЦА» «Про призупинення дії окремих положень колективного договору на час військового стану» щодо позивача у такий момент закінчився, оскільки останній діяв до дня відновлення можливості виконувати роботу, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану з працівниками ДП «Завод 410 ЦА».

Наведене свідчить про те, що можливість та правові підстави нарахування позивачу надбавки за період з серпня 2022 року по грудень 2022 року (включно) не обмежувалися Наказом № 47 від 24.03.2022 ДП «Завод 410 ЦА» «Про призупинення дії окремих положень колективного договору на час військового стану», оскільки дія останнього щодо позивача припинилися з моменту відновлення можливості виконувати ним роботу.

Суд також звертає увагу, що Наказом № 47 від 24.03.2022 ДП «Завод 410 ЦА» «Про призупинення дії окремих положень колективного договору на час військового стану» було зупинено дію усього Розділу ІІІ. Оплата праці, колективного договору (нарахування окладу, коштів за відрядження тощо), а не лише тієї частини розділу, яка регулює питання нарахування надбавки працівників за виконання особливо важливих робіт, завдань та високі досягнення у праці, проте представник відповідача у даному випадку не оспорює правомірність нарахування позивачу заробітної плати, яка формувалася з окладу ІТП, індексації доходу, різниці окладів, коштів за відрядження, виплат за щорічну відпустку.

Вказане судом вище, у своїй сукупності спростовує доводи представника відповідача викладені у відзиві на позовну заяву про те, що нарахування позивачу надбавки за період з серпня 2022 року по грудень 2022 року (включно) відбулося з порушенням Наказу № 47 від 24.03.2022 ДП «Завод 410 ЦА» «Про призупинення дії окремих положень колективного договору на час військового стану».

Окрім цього, про нараховану позивачу заробітну плату зі спірною надбавкою відповідач вказував і при подачі звітності до Пенсійного фонду України, що підтверджується довідкою форми ОК-5 (а.с. 73-76).

Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що відповідачем визнавалася право за позивачем на спірну надбавку, яка входила до системи оплати праці та її було нараховано, що і було відображено у бухгалтерській документації та у звідності до держаних органів.

Також суд звертає увагу на ту обставину, що відповідачем не надано належних доказів того, що позивача у передбаченому законом порядку було ознайомлено з наказом про призупинення здійснення певних виплат до заробітної плати, які у відповідності до вимог чинного законодаства розцінюються як зміна сутттєвих умов оплати праці.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати у загальному розмірі становить 572 201,58 грн., або 460 622,26 грн. після відрахування ПДФО та військового збору , який дорівнює 111 579,32 грн.

Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.

Як зазначено у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18, зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, установлена ст. 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Як зазначено у п. 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2022 у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили.

При цьому, відповідно до ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором.

Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойові дії, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

Суд знаходить обґрунтованим посилання представника відповідача про те, що фактичні обставини які склалися між сторонами та досліджувалися Великою Палатою Верховного Суду у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) не є подібними обставинам, які існують у даній справі, оскільки під час розгляду справи № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) Великою Палатою Верховного Суду не досліджувалися положення статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а правовідносини між сторонами у № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) виникли до моменту введені на території України періоду воєнного стану.

За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Разом з тим, як вказано, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 359/4305/20 (провадження № 61-7835св21) єдиний належний документ, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань - це сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні". Разом з цим обставини, які можуть бути кваліфіковані як обставини непереборної сили (форс-мажор), можуть бути підтверджені належними доказами, зокрема висновками експертів, показаннями свідків. Суд також враховує підстави звільнення від доказування - обставини, які визнаються учасниками справи, обставини, визнані судом загальновідомими тощо. Отже, суд визнає наявність форс-мажорних обставин з урахуванням установлених обставин справи та наявних у справі доказів".

Суд звертає увагу, що роботодавець повинен дотримуватися вимог законодавства щодо оплати праці та вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати.

У випадку порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, роботодавець повинен довести, що це порушення сталося саме внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Якщо вищезгадані обставини не доведено - роботодавець несе відповідальність згідно з законодавством.

Звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили (форс-мажор) не звільняє від виконання самого зобов`язання.

Таким чином після усунення вищезгаданих обставин, особа зобов`язана виконати всі свої зобов`язання перед іншою стороною.

Суд звертає увагу, що Торгово-промислова палата України (ТПП) повідомила про засвідчення факту настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з 24 лютого 2022 року.

Так, згідно з листа ТПП від 28.08.2022 № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі статетй 14 та 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» вiд 02.12.1997 № 671/97-BP, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської дiяльностi та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

При цьому, саме лише посилання на лист ТПП від 28.08.2022 № 2024/02.0-7.1 не може бути свідченням наявності у роботодавця об`єктивних обставин, які настали внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Під час розгляду даної справи суду необхідно встановити існування у відповідача обставин через ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили, які йому заважали виконати свій обов`язок щодо виплати позивачу при звільненні всіх сум, що належать йому від підприємства в день звільнення.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував, в даному випадку в затримці розрахунку позивача при звільненні не було факту вини відповідача, оскільки мали місце обставини які не залежали від волі відповідача та які унеможливлювали проведення розрахунку із позивачем та полягали в наступному. Зокрема, звертається увага на те, що ДП «Завод 410 ЦА» здійснює господарську діяльність у відповідності до діючого законодавства України, зокрема, на виконання робіт з капітального ремонту, модернізації, переобладнання і технічного обслуговування літаків типу Антонов, завод має сертифікати міждержавного авіаційного комітету, український національний авіаційних властей, сертифікат відповідності російських авіаційних влад. Крім цього система якості заводу сертифікована за міжнародними стандартами серії ІSО, а також аерокосмічного комплексу AS/EN. З огляду на те, що виконуються роботи по ремонту військових літаків, завод має сертифікат стандарту НАТО - AQAP, а також ліцензію Міністерства промислової політики на ремонт військової авіаційної техніки. Також, зазначається, що ДП «Завод 410 ЦА» залучене до ремонту авіаційної техніки типу АН Повітряних сил Збройних сил України та підтримання її льотної придатності.

При цьому, на підтвердження викладених у відзиві обставин відповідачем не було надано жодного доказу.

Будь-які докази того, що підприємство не здійснює господарську діяльність або така діяльність обмежена, доходи підприємства були відсутні або їх кількість не давала можливості здійснити розрахунок із позивачем у день його звільнення у матеріалах справи відсутні.

На противагу цього суд вказує, що відповідачем після 24.02.2022 здійснювалася оплата праці позивачу, зокрема, за квітень 2022 року у розмірі 46 757,76 грн., у травні 2022 року - 41 666,52 грн., у червні 2022 року - 48 984,32 грн., у липні 2022 року - 48 984,32 грн.

Наведене суд свідчить про те, що після введення на території України воєнного стану відповідачем здійснювалася оплата праці позивача, що спростовує доводи відповідача про те, що у останнього була відсутня можливість здійснити розрахунок із позивачем у день його звільнення.

При цьому, будь-яких доказів того, що з 01.08.2022 (день із якого позивачу перестали виплачувати заробітну плату) внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили відповідач об`єктивно не міг здійснювати виплату позивачу заробітної плати, до суду надано не було.

Наведе свідчить про те, що відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження настання обставини непереборної сили (форс-мажору) у ДП «Завод 410 ЦА» на дату звільнення позивача з роботи як підстави для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язку, визначеного ст. 116 КЗпП України, а тому суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

З урахування викладеного вище, суд приходить до висновку, що у даному випадку відповідач зобов`язаний здійснити виплату позивачу нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, а також останній не звільняється від відповідальності передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 460 622,26 грн.

Як було встановлено судом вище, заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати у загальному розмірі становить 572 201,58 грн., або 460 622,26 грн. після відрахування ПДФО та військового збору у сукупному розмірі 111 579,32 грн.

Тобто, позивач у даному випадку просив суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі із відрахуванням ПДФО та військового збору на підтвердження чого і було подано до суду заяву 14.11.2023.

Відповідно до п. 6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні суду.

Тобто, у даному випадку суд має вказати у резолютивній частині рішення суду суму заборгованості без утримання податків й інших обов`язкових платежів, а саме 572 201,58 грн.

На думку суду, вказавши у резолютивній частині рішення суду заборгованість у розмірі 572 201,58 грн., суд у такому випадку не вийде за межі заявлених позовних вимог, а позивачем не буде збільшено розмір позовних вимог, проте такі дії є направленними на захист порушених трудових права позивача, оскільки позивач обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилався на ті ж самі докази, які були прийняті до уваги судом, проте помилково (без урахування п. 6 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці») зазначив у прохальній частині позовної заяви суму яка підлягає стягнення після відрахування ПДФО та військового збору.

В протилежному випадку, якщо суд вкаже у резолютивній частині рішення суду суму, яка підлягає стягнення після відрахування ПДФО та військового збору (460 622,26 грн.), у відповідача, який є податковим агентом, при виконанні даного рішення суду після набрання ним законної сили, все одно існуватиме обов`язок здійснити відповідні відрахування (ПДФО та військового збір) із визначеної судом сими, що приведе до неправомірного зменшення невиплаченої позивачу заробітної плати, а також зменшення розміру ПДФО та військового збору яких зараховується до державного бюджету (оскільки здійснюючи такі відрахування та визнаючи їх розмір у відсотковому еквіваленті до розміру заборгованості, відповідачем буде братися за основу сума заробітної плати (460 622,26 грн.), яка є меншою реальній (572 201,58 грн.)).

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення із відповідача на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 572 201,58 грн., а тому вимоги позивача в цій частині позову підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України застосуванню підлягає Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок № 100), у редакції, яка існувала станом на день звільнення позивача, а також звернення із позовною заявою до суду.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються.

Згідно п.5 розділу ІV вказаного Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз.3 п.8 Порядку).

Відповідно до п. 3. розділу ІІІ Порядку № 100, при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Відповідно до п. 4. розділу ІІІ Порядку № 100 При обчисленні середньої заробітної плати не враховуються:

а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру), що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками);

б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо);

в) компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових);

г) премії за результатами щорічного оцінювання службової діяльності, за винаходи та раціоналізаторські пропозиції, за сприяння впровадженню винаходів і раціоналізаторських пропозицій, за впровадження нової техніки і технології, за збирання і здавання брухту чорних, кольорових і дорогоцінних металів, збирання і здавання на відновлення відпрацьованих деталей машин, автомобільних шин, введення в дію виробничих потужностей та об`єктів будівництва (за винятком цих премій працівникам будівельних організацій, що виплачуються у складі премій за результати господарської діяльності);

д) грошові і речові винагороди за призові місця на змаганнях, оглядах, конкурсах тощо;

е) пенсії, державна допомога, соціальні та компенсаційні виплати;

є) літературний гонорар штатним працівникам газет і журналів, що сплачується за авторським договором;

ж) вартість безплатно виданого спецодягу, спецвзуття та інших засобів індивідуального захисту, мила, змивних і знешкоджувальних засобів, молока та лікувально-профілактичного харчування;

з) дотації на обіди, проїзд, вартість оплачених підприємством путівок до санаторіїв і будинків відпочинку;

и) виплати, пов`язані з святковими та ювілейними датами, днем народження, за довголітню і бездоганну трудову діяльність, активну громадську роботу тощо;

і) вартість безплатно наданих деяким категоріям працівників комунальних послуг, житла, палива та сума коштів на їх відшкодування;

ї) заробітна плата на роботі за сумісництвом (за винятком працівників, для яких включення її до середнього заробітку передбачено чинним законодавством);

й) суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

к) доходи (дивіденди, проценти), нараховані за акціями трудового колективу і вкладами членів трудового колективу в майно підприємства;

л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати;

м) заробітна плата, яка нарахована за час роботи у виборчих комісіях, комісіях всеукраїнського референдуму;

н) винагороди державним виконавцям;

о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

Відповідно до розрахункових листів позивача за листопад та грудень 2022 року (оскільки січень 2023 року позивачем не було відпрацьовано повністю) позивачу у листопаді 2022 року була нарахована заробітна плата у розмірі 56 050,69 грн. (оклад ІТП - 21 173,25 грн., надбавка - 30 000,00 грн., індексація доходу - 474,44 грн., різниця окладів - 4 403,00 грн.), а за грудень 2022 року - 70 935,86 грн. (оклад ІТП - 19 027,31 грн., надбавка - 30 000,00 грн., відрядження - 3 484,08 грн. та 13 936,32 грн., індексація доходу - 531,40 грн., різниця окладів - 3 956,75 грн.). Загальний розмір заробітної плати склав 126 986,55 грн. Загальна кількість відпрацьованих днів - 44.

Враховуючи, що компенсаційні виплати на відрядження не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, тому останні підлягають відрахуванню (126 986,55 - 3 484,08 - 13 936,32 = 109 566,15 грн.).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає 2 490,14 грн. (109 566,15 грн. / 44 дні = 2 490,14 грн.).

Період затримки розрахунку при звільнені складає з 26.01.2023 (наступний день після дня звільнення) по 14.11.2023 (день прийняття рішення у справі та день здійснення розрахунку заборгованості), що становить 208 робочих днів.

При цьому, враховуючи встановлені статтею 117 КЗпП України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01.07.2022 обмеження шестимісячним строком виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, позивач має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні починаючи з 26.01.2023, але не більш як за шість місяців - тобто до 25.07.2023 включно, що складає 129 робочі дні.

Таким чином, середній заробіток за час затримки при звільненні складає 321 228,06 грн.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у пунктах 39-41 постанови від 18.03.2020 по справі №711/4010/13-ц, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Аналогічні висновки викладені також Верховним Судом у постанові від 20 травня 2020 року у справі №816/1640/17.

Враховуючи розмір невиплачених сум при звільненні (572 201,58 грн.) та суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (321 228,06 грн.), суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення у цій справі сума середнього заробітку є співмірною зі встановленим розміром заборгованості з виплати грошової компенсації.

Враховуючи викладене, позовну вимогу про зобов`язання нарахування середнього заробітку слід задовольнити частково та нарахувати на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 321 228,06 грн.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця та працівника, а не суду, тому зазначена сума середнього заробітку є тією сумою коштів, з якої в подальшому відповідач здійснює утримання податку з доходів та інших обов`язкових платежів. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду 08 листопада 2018 у справі №805/1008/16-а.

Беручи до уваги, що позивач при поданні позову був звільнений від сплати судового збору, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 8 934,30 грн., що складає 1 % від розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 116,117 КЗпП України, ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 268354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити частково.

Стягнути з Державного Підприємства «Завод 410ЦА» (; адреса: 03151, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 94) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 572 201,58 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 321 228,06 грн.

Стягнути з Державного Підприємства «Завод 410ЦА» (; адреса: 03151, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 94) на користь держави судовий збір у розмірі 8 934,30 грн.

У задоволенні позову в іншій частині, відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.11.2023.

Суддя: Букіна О.М.