П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 листопада 2023 року місто Київ

справа № 753/11317/22

провадження №22-ц/824/9543/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Центр надання адміністративних послуг Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м.Києва від 2 лютого 2023 року, ухвалене у складі судді Колесника О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Центру надання адміністративних послуг Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 1 вересня 2022 року позивач звернувся до відповідача Центру надання адміністративних послуг Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації для випуску паспорту громадянина України, що є фіксованою послугою відповідача.

При оформленні документів позивач повідомив, що він є учасником бойових дій, надав відповідний документ і відповідно до Закону має додаткові соціальні гарантії і відповідно звільнений під сплати державного мита.

Однак працівник відповідача відмовилась продовжувати оформлення без сплати держмита. У зв`язку з тим, що позивачу необхідно було оформити документи, після п`яти годин очікуваної черги позивач погодився сплатити державне мито,

Такими діями відповідача вважає позивач йому завдана матеріальна шкода у вигляді платежу «держмита», який він змушений був сплатити для відновлення своїх документів в розмірі 34 грн.

Позивач звертався до відповідача з претензією, в який просив повернути неправомірно сплачені кошти, але його вимоги не були задоволені.

Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, порушенні рівноваги та душевного спокою, позивач перебував в роздратованому стані, адже його витрати були не заплановані. Позивач не працює тимчасово, а тому для сплати державного мита кошти змушений був позичити у своєї матері, яка є пенсіонером, і яка була свідком всіх подій. Розмір моральної шкоди оцінює в сумі 3000 грн.

Посилаючись на положення ст.ст.22, 23, 1167, 1172 ЦК України, п.18 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 34 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 2 лютого 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його вимоги. Апелянт вважає висновки суду першої інстанції помилковими, оскільки законодавством не передбачено сплату державного мита за видачу паспорту. Крім того, відповідно до п.18 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, надаються пільги зі сплати податків, зборів, мита та інших платежів до бюджету відповідно до податкового та митного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник Управління (Центр) надання адміністративних послуг Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві зазначає про те, що Управління (Центр) надання адміністративних послуг є адміністратором, до функцій якого належить прийняття від суб`єктів звернень документів, необхідних для надання адміністративних послуг, їх реєстрація та подання документів відповідним суб`єктам надання адміністративних послуг , згідно з інформаційною карткою, що передбачено ст.8 Закону України «Про адміністративні послуги». Суб`єктом надання адміністративної послуги щодо оформлення і видачі паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у зв`язку з втратою/викраденням паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм є Державна міграційна служба України. У цій справі відсутній обов`язковий елемент правопорушення - факт наявності незаконного рішення, незаконної дій чи бездіяльності з боку Центру. Факт наявності вини в діях управління (Центру) надання адміністративних послуг Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації позивачем не доведено. Управління (Центр) надання адміністративних послуг Дарницької районної в м.Києві державної адміністрації прав позивача не порушив, діяв відповідно до вимог законодавства, а тому підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 травня 2023 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що 1 вересня 2022 року позивач звернувся до відповідача для оформлення паспорту громадянина України. При оформленні документів позивач повідомив відповідача, що є учасником бойових дій, відповідно до Закону звільняється від сплати державного мита у розмірі 34 грн.

Оскільки відповідач відмовився оформлювати документи без оплати послуг, позивач оплатив 34 грн.

ОСОБА_1 звертався до відповідача з листом претензією про повернення коштів, однак його претензія була залишена без задоволення.

Суб`єктом надання адміністративної послуги щодо оформлення та видачі паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у зв`язку з втратою/викраденням паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм є Державна міграційна служба.

Інформаційною карткою адміністративної послуги, затвердженої наказом Центрального Міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області від 13 лютого 2020 року № 18/аг, встановлено перелік документів необхідних для оформлення і видачі паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у зв`язку з втратою/викраденням паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм. Серед них: заява-анкета, документ, що підтверджують сплату адміністративного збору, державного мита, довідка про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, довідку про реєстрацію місця проживання, про шлюб і розірвання шлюбу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено неправомірності дій відповідача щодо вимоги позивачу сплатити державне мито за оформлення і видачу паспорта вдруге, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язок між неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача та наслідками таких рішень, дій чи бездіяльності для позивача. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що вказані позивачем причини завдання останньому моральної шкоди, спричинені поведінкою відповідача, об`єктивно не підтверджені жодним належним та допустимим доказом і не є підставою для відшкодування шкоди за ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 22 ЦК України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для настання деліктної відповідальності відповідно до ст.1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до частини третьої цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень зазначеної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.5 постанови від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені статтями 1173, 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Установлено, що 1 вересня 2022 року позивач звертався до Управління (Центру) надання адміністративних послуг Дарницької районної у м.Києві державної адміністрації для оформлення і видачі повторного паспорта громадянина України. Як зазначає позивач, для відновлення своїх документів, зокрема паспорта громадянина України», він безпідставно сплатив державне мито.

Сплачене ОСОБА_1 державне мито, яке відповідно до ст.6 Декрету Кабінету Міністрів України від 21 січня 1993 року № 7-93 «Про державне мито», сплачується за місцем розгляду та оформлення документів (Державна міграційна служба України) та зараховується до бюджетів місцевого самоврядування на рахунки, відкриті в органах Державної казначейської служби України, не є збитками в розумінні ст.22 ЦК України.

За таких обставин, висновок суду першої інстанціїпро відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди є правильним.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки такі доводи є безпідставними.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив із недоведеності позивачем факту спричинення йому моральних страждань діями відповідача, а також відсутності причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями службової особи органу місцевого самоврядування та спричиненням шкоди позивачу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, висновки суду, викладені в рішенні суду, відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 2 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус