Справа № 203/5722/23
Провадження № 2-о/0203/161/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сливчук В.В.,

за участі:

представника заявника Шурина І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Царичанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

06.10.2023 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернувся представник заявника ОСОБА_1 адвокат Шурин Ігор Васильович (далі заявника, представник заявника) із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Царичанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, в якій заявник просить суд:

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме: факт належності правовстановлюючого документа Державного акта на право приватної власності на землю від 12.03.2004 року, серії IV-ДП №095427, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2084 від 26.11.2002 року.

І. Стислий виклад позиції заявника та представника заінтересованої особи.

В обґрунтування вимог заяви представник заявника зазначив, що заявник отримав у спадщину після смерті батька земельну ділянку на території Царичанської ОТГ Дніпровського району Дніпропетровської області. Однак, після звернення заявника для державної реєстрації прав на вказану ділянку державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюк С.Г. в державній реєстрації прав на земельну ділянку було відмовлено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Підставою для відмови у проведенні державної реєстрації прав стало те, що у ході перевірки відомостей, що містяться в Державному земельному кадастрі та поданому на розгляд державному акті, серії IV-ДП №095427 від 12.03.2004 року державним реєстратором було встановлено, що власником земельної ділянки, кадастровий номер №:01:002:0069, є ОСОБА_1 , проте із заявою про державну реєстрацію прав звернувся ОСОБА_1 , тому правильним є прізвище заявника як « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_2 ». Відтак у заявника постала необхідність звернутися до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа державного акта на право приватної власності на землю, серії IV-ДП №095427 від 12.03.2004 року.

З огляду на викладене, заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заінтересована особа не подала пояснень по суті заяви, проте разом із заявою про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи зазначила, що не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Під час судового засідання представник заявника підтримав вимоги заяви та просив суд їх задовольнити, підстави звернення до суду із заявою пояснив суду так, як про це вказано вище. Також, як пояснив представник заявника, ОСОБА_1 це правильне прізвище, ім`я та по батькові заявника, та його прізвище родове саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_2 . Однак, у свідоцтві про народження прізвище заявника вказане із помилкою як ОСОБА_2 , тому саме так і зазначалось його прізвище в усіх його документах, в тому числі і у паспорті. Водночас у померлого батька та інших родичів прізвище « ОСОБА_2 ». Але наразі заявник не може зареєструвати право власності на землю, бо в Державному акті вказане неправильне прізвище заявника.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 16.10.2023 року було відкрито провадження в цивільній справі в порядку окремого провадження та призначене судове засідання.

У судове засідання 22.12.2023 року з`явився представник заявника.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши думку представника заявника, на підставі положень ст. ст. 128, 211, 223, 293, 294 КПК України розглянув справу за відсутності представника заінтересованої особи.

Під час судового розгляду справи суд заслухав усні пояснення представника заявника по суті заяви, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи, та 22.12.2023 року у судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником земельної ділянки, що розташована на території Прядівської сільської ради, землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та Державний акт на право власності на землю від 12.03.2004 року, серії IV-ДП №095427, був виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2084 від 26.11.2002 року громадянину ОСОБА_1 (пай № НОМЕР_1 ). Це підтверджується копією Державного акта на право власності на землю від 12.03.2004 року, серії IV-ДП №095427.

Водночас рішенням державного реєстратора на нерухоме майно ОСОБА_3 . Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 19.05.2021 року №58216158 було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, за змістом якого, зокрема, зазначив, що в ході перевірки відомостей, що містяться в Державному земельному кадастрі, та у поданому до розгляду державному акті IV-ДП №095427 від 12.03.2004 року, було встановлено, що власником земельної ділянки, кадастровий номер №:01:002:0069, є ОСОБА_1 . Проте із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, земельна ділянка, кадастровий номер №:01:002:0069, звернувся ОСОБА_1 .

Державний акт на право приватної власності на землю від 12.03.2004 року, серії IV-ДП №095427, виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2084 від 26.11.2002 року, належить заявнику ОСОБА_1 (у називному відмінку ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Це підтверджується копіями: паспорту громадянина України, серії НОМЕР_2 , від 18.03.1997 року, картки платника податків від 14.04.1997 року, свідоцтва про народження батька заявника від 10.06.1950 року, серії НОМЕР_3 , свідоцтва про народження заявника від 16.03.1959 року, серії НОМЕР_4 , свідоцтва про одруження від 17.06.1954 року, серії НОМЕР_5 , трудової книжки заявника від 27.07.1979 року, НОМЕР_6 , свідоцтв серії НОМЕР_7 від 19.12.1981 року, серії НОМЕР_8 від 20.12.1976 року, посвідчення водія серії НОМЕР_9 від 31.08.1994 року, свідоцтва про восьмирічну освіту заявника від 12.06.1975 року, серії НОМЕР_10 , військовий квиток заявника, серії НОМЕР_11 від 20.04.1977 року, пенсійного посвідчення заявника від 23.02.2021 року № НОМЕР_12 .

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до пункту 12 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

V. Висновки суду за результатами розгляду заяви.

Аналіз викладеного вище вказує, що зазначення прізвища заявника в Державному акті на право власності на землю як « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_2 » є наслідком допущеної помилки у зазначенні прізвища українського походження, його відмінювання.

У ході судового розгляду справи судом була встановлена належність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державного акту на право приватної власності на землю від 12.03.2004 року, серії IV-ДП №095427, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2084 від 26.11.2002 року, в якому власником вказано неправильно: « ОСОБА_4 » замість правильного: « ОСОБА_5 ». Встановлення цього факту є необхідним заявнику з метою державної реєстрації права власності на земельну ділянку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 12.03.2004 року, серії IV-ДП №095427.

Отже, суд, враховуючи викладене вище, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України, у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, тому сплачений заявником судовий збір у розмірі 536,80 грн йому не відшкодовується.

Керуючись статтями 3-8, 10, 18, 76-89, 95, 131, 223, 258, 259, 263, 264, 265, 294, 315-319 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Царичанська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити повністю.

Встановити факт належності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_12 ) Державного акту на право приватної власності на землю від 12.03.2004 року, серії IV-ДП №095427, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №2084 від 26.11.2002 року, в якому власником вказано неправильно: « ОСОБА_4 » замість правильного: « ОСОБА_5 ».

Судові витрати зі сплати судового збору у справі не відшкодовуються.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 29.12.2023 року.

Суддя Ф.М. Ханієва