Житомирський апеляційний суд
Справа №288/277/21 Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 61 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М, Трояновської Г.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №288/277/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Квітнева сільська рада об`єднаної територіальної громади Попільнянського району Житомирської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 січня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Зайченко Є.О. у смт.Попільні,

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила визначити їй додатковий строк, необхідний для подання заяви про прийняття спадщини на майно померлого ОСОБА_3 , терміном три місяці.

Позовна заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який до дня смерті проживав в с.Яблунівка Попільнянського району Житомирської області. Попільнянською державною нотаріальною конторою у Житомирській області відкрита спадкова справа №72/2016. ОСОБА_3 12 листопада 2009 року склав заповіт, який посвідчений Єрчицькою сільською радою Попільнянського району Житомирської області за реєстровим номером 22, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповів їй. ОСОБА_3 26 листопада 2015 року склав новий заповіт, який посвідчений Єрчицькою сільською радою за реєстровим №64, згідно з яким усе своє майно, яке б воно не було та з чого б не складалося, заповів ОСОБА_4 . У справі №288/529/16-ц рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 липня 2019 року заповіт від 26 листопада 2015 року визнаний нікчемним, про що стало їй відомо 10 грудня 2019 року. Вона 11 грудня 2019 року звернулася до Попільнянської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Єрчицькою сільською радою 12 листопада 2009 року, але постановою від 12 грудня 2019 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно після смерті ОСОБА_3 у зв`язку з пропущенням строку на прийняття спадщини. З метою надання їй додаткового строку на прийняття спадщини у січня 2020 року вона звернулася до суду з позовом до Квітневої сільської ради об`єднаної територіальної громади; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У справі №288/4/20 рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2020 року у визначенні додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, їй було відмовлено із тих підстав, що заповіт від 26 листопада 2015 року скасував заповіт від 12 листопада 2009 року, а тому вона не набула права на спадкування належного спадкодавцю майна після смерті ОСОБА_3 . Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 січня 2021 року в справі №288/4/20 рішення Попільнянського районного суду від 06 листопада 2020 року змінено та викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. Як підставу в задоволенні позову суд апеляційної інстанції зазначив незалучення належного відповідача, оскільки у суді першої інстанції вона не заявила клопотання про залучення відповідачем у справі ОСОБА_2 , а апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо залучення до участі у справі осіб, які не брали в ній участь в суді першої інстанції як відповідачі. Поважність причин пропуску строку прийняття спадщини також обґрунтовує тим, що на час відкриття спадщини вона разом із спадкоємцем не проживала, а на той момент проживала в іншому місці, про визнання судом заповіту від 26 листопада 2015 року нікчемним, складеного на користь ОСОБА_4 , дізналася лише 10 грудня 2019 року, а після цього невідкладно звернулася до суду для вирішення питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Дізнавшись про наявність заповіту, складеного на користь іншої особи, аж ніяк не могла допустити того, що він може бути визнаний нікчемним, тобто таким, який не створює жодних правових наслідків, окрім його нікчемності, та дає підстави звернутися у встановленому законом порядку за спадкуванням за заповітом, складеним на її користь, який залишається єдиним дійсним заповітом. Саме він відповідає волі заповідача та складений у передбаченому законодавством України порядку. Причиною пропуску нею строку прийняття спадщини став факт наявності чинного заповіту від 26 листопада 2015 року на ім`я ОСОБА_4 , який був визнаний судом нікчемним лише 17 липня 2019 року. Внаслідок визнання нікчемним останнього заповіту у неї з`явилося право на отримання спадщини.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 січня 2023 року позивачу ОСОБА_1 визначений додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини на майно померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у три місяці. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що, по-перше, ОСОБА_1 доводиться спадкодавцю двоюрідною племінницею, тобто спадкоємцем за законом п`ятої черги, та про свої спадкові права знала і повинна була знати, а тому могла звернутися з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а не через чотири роки після смерті ОСОБА_3 . Під час розгляду цивільної справи №288/4/20 ОСОБА_1 пояснила суду, що про розгляд цивільної справи про визнання заповіту нікчемним вона знала, але не втручалася у цей спір, скільки вважала його не своїм. Отже, позивачу було відомо про наявність заповіту на її користь, про те, що спадщина відкрилася, а також існує спір про чинність іншого заповіту, складеного пізніше, який фактично скасовував її заповіт, але вона свідомо не подавала заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. ОСОБА_1 при подачі двох різних позовних заяв стосовно одного предмета позову, зазначає різні підстави позову, що свідчить про надуманість підстав пропущення строку звернення з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Наполягає на тому, що позивач не надала належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження існування поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, тобто, таких причин, що пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідної дії - своєчасного подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Безпідставне задоволення судом першої інстанції позову ОСОБА_1 є невиправданим вручанням в її права, оскільки вона в установлені законом строки прийняла спадщину. По-друге, відповідно до частини четвертої ст.1254 ЦК України, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених ст.225 (заповідач у момент вчинення заповіту не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними) і ст.231 (заповіт вчинено під впливом насильства) цього Кодексу. Під час розгляду цивільної справи №288/529/16-ц встановлено, що заповіт від 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 був складений не проти його волі та не під впливом насильства і під час його складання ОСОБА_3 міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, але при посвідченні заповіту посадовою особою був порушений порядок посвідчення заповіту не з вини заповідача, що потягло наслідки його нікчемності. Обставина наявності волі спадкодавця ОСОБА_3 на призначення іншого спадкоємця за заповітом на все належне йому майно на час смерті свідчить про зміну його волі щодо успадкування його майна спадкоємцем за попереднім заповітом і в будь-якому випадку його скасовує. Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 01 березня 2021 року в справі №473/1878/19, наявність нікчемного заповіту, складеного 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 , який був нікчемний з часу його складання та посвідчення, не породжував будь-який правовий результат та не скасовував попередній заповіт, а за таких обставин не перешкоджав ОСОБА_1 подати заяву про прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Фільченко О.М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Наголошує на тому, що наявність іншого заповіту, складеного на іншу особу, унеможливлювало для позивача подання заяви про прийняття спадщини і було об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для подання такої. Так, позивач була обізнана про наявність заповіту на користь ОСОБА_4 . Про те, що заповіт від 26 листопада 2015 року є нікчемним ОСОБА_1 не знала і знати не могла. Право у позивача виникло лише після того, як у судовому порядку заповіт на ім`я ОСОБА_4 був визнаний нікчемним. Цим правом вона скористалася негайно. ОСОБА_5 повідомила ОСОБА_1 за допомогою телефонного дзвінка, після того, як її син програв цивільну справу, сторонами якої були ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про те, що заповіт від 26 листопада 2015 року визнаний нікчемним. Після телефонної розмови адвокат ОСОБА_4 - Проценко Ю.М. 10 грудня 2019 року за допомогою електронної пошти направив позивачу листа. Наступного дня, тобто 11 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Отже, з моменту, коли ОСОБА_1 дізналася про те, що заповіт на ім`я ОСОБА_4 був визнаний нікчемним, вона негайно звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, пройшло менше доби.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Яковенко А.В. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, рішення суду першої інстанції, - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Фільченко О.М. просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції, - залишити без змін.

Представник третьої особи Квітневої сільської ради об`єднаної територіальної громади Попільнянського району Житомирської області в судове засідання не з`явився. Третя особа про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.91 т.3). Про причину неявки представника не повідомила. У разі неповідомлення суду про причину неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За загальним правилом явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Відповідно до норм ст.ст.1216 - 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Нормами частини першої ст.1268 ЦК України врегульовано, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За положеннями частини першої ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною першою ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Аналогічні роз`яснення викладені в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі, закордонним; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Вищевказані висновки викладені Верховним Судом у постанові від 13 березня 2020 року в справі №314/2550/17.

Правила частини третьої ст.1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01 грудня 2015 року серії НОМЕР_1 (а.с.12 т.1).

12 листопада 2009 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 (а.с.14 т.1). Цей заповіт посвічений 12 листопада 2009 року секретарем Єрчицької сільської ради Бевзо Л.М. за №22. Разом із тим, на цьому заповіті секретарем Єрчицької сільської ради вчинений напис (застереження) про те, що заповіт скасований новим заповітом, складеним ОСОБА_6 та посвідчений секретарем Єрчицької сільської ради 26 листопада 2015 року за реєстром №64.

Відповідно до довідки виконкому Єрчицької сільської ради від 29 березня 2016 року спадкодавець ОСОБА_3 до дня своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований сам за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, на час відкриття спадщини позивач ОСОБА_1 із спадкодавцем постійно разом не проживала, а тому впродовж шести місяців із часу відкриття спадщини, тобто смерті ОСОБА_3 , мала подати заяву про прийняття спадщини.

Заява ОСОБА_1 від 11 грудня 2019 року про прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_3 надійшла до Попільнянської державної нотаріальної контори 12 грудня 2019 року, справжність підпису позивача на якій посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (а.с.67 т.2).

Постановою завідуючої Попільнянської державної нотаріальної контори від 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку з пропущенням нею строку на прийняття спадщини (а.с.68 т.2).

У відповідності до частин першої та сьомої ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись із цим позовом до суду до відповідача ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 обґрунтовувала поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини тим, що про визнання нікчемним заповіту, складеного на користь ОСОБА_4 , дізналася 10 грудня 2019 року та після чого без зволікань звернулася до суду для вирішення питання про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Дізнавшись про наявність заповіту, складеного на користь іншої особи, аж ніяк не могла допустити того, що він може бути визнаний нікчемним, тобто таким, який не створює жодних правових наслідків, окрім його нікчемності, та дає підстави звернутися їй у встановленому законом порядку за спадкуванням за заповітом, складеним на її користь, який наразі залишається єдиним чинним заповітом. Причиною пропуску строку прийняття спадщини став факт наявності на момент відкриття спадщини заповіту від 26 листопада 20015 року, який був визнаний нікчемним лише 17 липня 2019 року, після чого у неї з`явилося право на отримання спадщини.

Дійсно із матеріалів спадкової справи №72/2016, яка відкрита після смерті ОСОБА_3 , убачається, що 26 листопада 2015 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склав новий заповіт, яким розпорядився все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, все те, що буде належати йому на час смерті, а також належні йому майнові права та обов`язки, заповідав ОСОБА_4 (а.с.44 зворот т.2). Цей заповіт був записаний зі слів спадкодавця та посвідчений секретарем Єрчицької сільської ради. У зв`язку з хворобою ОСОБА_3 , заповіт був складений та посвідчений вдома у заповідача, а також за його дорученням текст заповіту підписаний ОСОБА_7 .

Із спадкової справи також слідує, що до Попільнянської державної нотаріальної контори Житомирської області із заявою про прийняття спадщини звернулися: 31 березня 2016 року - ОСОБА_4 за заповітом (а.с.43 т.2); 01 квітня 2016 року - ОСОБА_2 за законом (а.с.51 зворот т.2).

У цивільній справі №288/529/16-ц рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 липня 2019 року задоволений позов ОСОБА_2 до Квітневої сільської ради Попільнянського району Житомирської області та ОСОБА_4 про визнання заповіту нікчемним. Визнаний нікчемним заповіт, складений від імені ОСОБА_3 , посвідчений 26 листопада 2015 року секретарем Єрчицької сільської ради Попільнянського району Житомирської області - Бевзо Ларисою Михайлівною та підписаний ОСОБА_7 , у присутності свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за № 64 (а.с.60-64 т.2). Підставою для визнання заповіту від 26 листопада 2015 року нікчемним стало те, що заповіт був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, оскільки текст заповіту містить суперечливі дані щодо можливості заповідача прочитати та підписати заповіт, та в порушення норм закону заповіт за особу, яка не підписувала його, підписала особа за участі якої його посвідчено.

Із скріншоту електронної пошти вбачається, що 10 грудня 2019 року об 23 голині 30 хв. на електронну пошту ОСОБА_1 email: ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов електронний лист від адвоката Власенка І.О. у справі №288/529/16-ц - ОСОБА_9 email: ІНФОРМАЦІЯ_3 із файлами направлення інформації щодо визнання заповіту від 26 листопада 2015 року нікчемним в судовому порядку (а.с.83 т.1).

У зв`язку з тим, що рішенням суду заповіт від 26 листопада 2015 року визнаний нікчемним, ОСОБА_1 після отримання з цього приводу інформації без зволікань звернулася із заявою від 11 грудня 2019 року про прийняття спадщини до Попільнянської державної нотаріальної контори, яка надійшла 12 грудня 2019 року, тобто вже наступного дня після отримання інформації про визнання нікчемним наступного заповіту.

Після відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з порушенням строку на прийняття спадщини, ОСОБА_1 у січні 2020 року звернулася до суду з заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Так, у справі №288/4/20 за позовом ОСОБА_1 до Квітневої сільської ради об`єднаної територіальної громади; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2020 року у визначенні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 було відмовлено із тих підстав, що заповіт, складений спадкодавцем 26 листопада 2015 року, скасував попередній заповіт від 12 листопада 2009 року, а тому ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 права на спадкування належного спадкодавцю майна не набула (а.с.73-76 т.2). Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 січня 2021 року в справі №288/4/20 рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2020 року змінено та викладено мотивувальну частину цього рішення суду першої інстанції в редакції постанови апеляційного суду, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволені позову з процесуальних ознак, оскільки не залучений належний відповідач та ОСОБА_1 не заявляла в суді першої інстанції клопотання про залучення ОСОБА_2 відповідачем у справі, а апеляційний суд не наділений повноваженнями щодо залучення до участі в справі осіб, які не брали в ній участь в суді першої інстанції як відповідачі (а.с.76 зворот -78 зворот т.2).

Наразі ОСОБА_1 у лютому 2021 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Квітнева сільська рада об`єднаної територіальної громади, про визначення додаткового строку для подання заяви для прийняття спадщини у цій справі, тобто до належного відповідача.

У листі Центрально - Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 27 квітня 2021 року №ПІ-К-20/32/6.4/2021/5366 констатовано, що згідно з інформацією зі Спадкового реєстру станом на 27 квітня 2021 року заповіт від 12 листопада 2009 року, посвідчений Єрчицькою сільською радою за реєстровим №22, значиться у Спадковому реєстрі як чинний (а.с.213-214 т.1).

Згідно з частиною четвертою ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 01 березня 2021 року в справі №473/1878/19 виснував, що положення ст.1254 ЦК України не застосовуються до випадків нікчемності наступного заповіту та при нікчемності наступного заповіту слід вести мову не про відновлення чинності попереднього заповіту, а про те, що вчинення наступного нікчемного заповіту, не може скасовувати попередній заповіт.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 26 червня 2019 року в цивільній справі №565/1145/17, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Із огляду на вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що вчинення наступного нікчемного заповіту від 26 листопада 2015 року не скасовувало попередній заповіт від 12 листопада 2009 року, який продовжував діяти, але при цьому до моменту набрання 16 серпня 2019 року законної сили рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 липня 2019 року, яким наступний заповіт від 26 листопада 2015 року визнаний нікчемним, нікому про його нікчемність та непородження юридичних наслідків, в тому числі позивачу, на день відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3 відомо не було та не могло бути відомо аж до 16 серпня 2019 року і позивач до цього часу до спадщини не доступалася з об`єктивних та істотних обставин. ОСОБА_1 не брала участі у справі №288/529/16-ц та залученою до участі в ній не була. Матеріалами справи не спростовано тієї обставини, що про визнання заповіту від 26 листопада 2015 року судом нікчемним ОСОБА_1 дізналася лише 10 грудня 2019 року, а 11 грудня 2019 року вона вже подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом від 12 листопада 2009 року, що відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_3 . Після відмови нотаріусом 12 грудня 2019 року в оформленні спадщини, у січні 2020 року не зволікаючи позивач звернулася до суду із позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_3 (справа №288/4/20), а після того, як суд апеляційної інстанції 12 січня 2021 року відмовив їй у задоволенні позову з процесуальних ознак у справі №288/4/20, ОСОБА_1 у лютому 2021 року звернулася до суду із цим позовом до належного відповідача ( ОСОБА_2 ) про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач довела наявність підстав для визначення їй додаткового строку достатнього для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом від 12 листопада 2009 року, яка відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, незалежних від неї, які вказують на наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та додаткового правового обґрунтування, із огляду на вищевикладене, не потребують, а ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального права та переоцінці доказів, яким суд першої інстанції правильно надав оцінку у відповідності до положень ст.89 ЦПК України.

За положеннями ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 19 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: