Справа № 346/4616/23
Провадження № 2/346/1535/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю секретаря - Дутчак Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Отинійської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно, -

У С Т А Н О В И В:

18 серпня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Дикуна І.В., звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належало на праві власності колгоспному двору, головою якого був її батько ОСОБА_2 . У січні 1989 року батько помер. Після його смерті та станом на 01 липня 1990р. в житловому будинку були зареєстровані та проживали: позивач та її мати ОСОБА_3 . Оскільки вказане майно відносилось до колгоспного двору то позивачу та її батькам належало по 1/3 його частці. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла і після її смерті позивач вирішила документально оформити право власності на спадкове майно, що залишилося. З метою прийняття спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Ткачук Л.В. Проте, оскільки позивач не подала документів, що встановлюють право власності на житловий будинок і дане майно відноситься до колгоспного двору, частки в якому членами не виділені, нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В зв`язку з тим, що позивач не має змоги оформити спадкові права не спірну нерухомість в позасудовому порядку, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на спадкове майно - будинковолодіння з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2023 року відкрито загальне провадження у цивільній справі. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Трачук Л.В. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 . Витребувано з Обласного комунального підприємства «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» матеріали інвентаризаційної справи відносно спірного нерухомого майна.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2023 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилася, її представник 16.11.2023р. подав до суду письмове клопотання, в якому просив розглянути справу без їхньої участі. Позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився. 08.11.2023р. селищний голова подав до суду письмове клопотання в якому вказав, що Отинійська селищна рада не заперечує проти визнання за ОСОБА_1 права власності на спадкове майно та просить розглянути справу за наявними в ній матеріалами без їхнього представника.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає за можливе їх задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що 05.10.1979 року Ліснохлібичинською сільською радою був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , актовий запис №22, що підтверджується свіфдоуцтвом про одруження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 являються батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища слідує, що 24.02.1996 року виконавчим комітетом Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вказаний шлюб був розірваний Тисменицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франкцвській області, номер актового запису 111 від 01.08.2022р.

Згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 вбачається, що Хмелівською сільською радою 27.10.2002 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , актовий запис № 2, та після укладення шлюбу позивач прізвище ОСОБА_10 змінила на ОСОБА_11 .

Відтак, вищевказані документи в їх сукупності підтверджують родинні відносини між позивачем та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , як донькою та батьками.

Згідно довідки, виданої Ліснохлібичинським старостинським округом Отинійської селищної ради Коломийського району, Івано-Франківської області від 10.08.2023р. №373 вбачається, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 відноситься до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_2 .

Належність житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами до колгоспного двору, головою якого був ОСОБА_2 також підтверджується наявним в матеріалах інвентаризаційної справи Свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 10 листопада 1987 року, виданого виконавчим комітетом Коломийської районної ради на підставі рішення №220 від 14.10.1987р.

Згідно даних технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 21.06.2022р. та виписки з інвентаризаційних матеріалів вбачається, що домоволодіння по АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку літ «А» загальною площею 67,8 кв.м., житловою 41,0 кв.м., спорудженого 1980 р., навісу літ «Б» (1980р.), вбиральні літ. «В», криниці №1, огорожі №2-4.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Згідно із частиною другою статті 120 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться у користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент.

Колгоспний двір визначався, як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких були членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 308/3775/14-ц.

Частиною першою статті 112 ЦК Української РСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам.

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 688/21/17-ц.

Згідно зі статтею 123 ЦК Української РСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх.

Відповідно до статті 563 ЦК Української РСР, у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право). Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві.

Отже, у разі смерті одного з членів колгоспного двору, спадщина на спільне майно господарства за наявності інших його членів, не відкривалася. Це було можливим лише після смерті останнього члена двору.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» правила статті 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 01 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

У підпункті г) пункту 6 постанови ПВСУ від 22 грудня 1995 року № 20 роз`яснено, що загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

В даній справі, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 1 вчинений Виконавчим комітетом Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області.

Оскільки голова колгоспного двору помер до ІНФОРМАЦІЯ_4 , то спадщина на його частку в майні колгоспного двору не відкрилася.

Як роз`яснено у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц.

В даній справі встановлено, що станом на 15.04.1991р. позивач та її мати ОСОБА_3 були членами колгоспного двору, а тому кожному із них належало по 1/2 частці в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого виконавчим комітетом Отинійської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3 , актовий запис № 117.

Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне їй майно.

На день відкриття спадщини після ОСОБА_3 правовідносини щодо спадкування врегульовуються положеннями книги шостої ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Так, згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (статті 1233, 1235 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (стаття 1223 ЦК України).

Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Стаття 1247 ЦК України визначає загальні вимоги до форми заповіту, зокрема вказує, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення , а також повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

22 лютого 2001 року секретарем виконкому Ліснохлібичинської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області Паньків А.С. було посвідчено заповіт ОСОБА_3 за яким остання все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не вкладалося і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті і нащо вона за законом матиме право вона заповіла своїй доньці ОСОБА_12 .

Згідно зі статтями 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , було встановлено, що 25 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Трачук Л.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєм матері ОСОБА_3 .

Відомостей про інших спадкоємців матеріали спадкової справи не містять.

25.06.2022 року приватним нотаріусом Трачук Л.В. було зареєстровано спадкову справу №30/2022, № в реєстрі 69412357, що підтверджується Витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі.

Отже, майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , було успадковане лише її донькою ОСОБА_13 , як єдиною спадкоємицею за заповітом відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України.

Положеннями ст.. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

З матеріалів спадкової справи слідує, що 04.04.2023р. ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Трачук Л.В. з заявою, в якій просила видати їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилися після смерті її матері.

04.04.2023 року ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом: на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,5381 га, що належала померлій на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 801378, яка розташована на території Ліснохлібичинської сільської ради, Коломийського району.

При цьому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було відмовлено. Своє письмове повідомлення про відмову нотаріус мотивував тим, що у спадкоємиці був відсутній документ, що встановлює право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і вказане майно відноситься до колгоспного двору. При цьому, частки голови колгоспного вдору і інших його членів не виділені. Нотаріус рекомендував вирішити питання долі спадкового майна в судовому порядку.

Згідно ч.2 ст. 1299 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, видача свідоцтва про спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, письмовими доказами в справі було підтверджено неможливість спадкоємиці оформити свої спадкові права на домоволодіння в позасудовому порядку, а тому її звернення до суду з позовом є обґрунтованим.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд прийшов до висновку, що матеріалами справи було підтверджено належність житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 до майна колгоспного двору, співвласниками якого на момент припинення колгоспного двору були ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_3 в рівних частинах кожний по 1/2 частці. Після смерті матері, позивач, як єдина спадкоємиця за складеним на її користь заповітом, успадкувала частку матері, а тому набула одноосібного права власності на спірне майно.

Оскільки позивач не змогла оформити спадкові права на домоволодіння в нотаріальній конторі, суд вважає за можливе захистити її права в обраний нею спосіб, а тому задовольняє позов ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15, 16, 316, 328, 392, 1216-1218, 1222, 1223, 1233-1236, 1247, 1268, 1296, 1297, п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2023 року

Суддя Третьякова І. В.