печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7456/22-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу 757/7456/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) «Тегра Україна ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) «Тегра Україна ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Так, позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 05 жовтня 2021 р. на перехресті вулиць Підгірної та Центральної в м. Гайворон сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортною засобу TOYOTA COROLLA, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу MAN TGX 18.400, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого належний позивачеві автомобіль зазнав технічних ушкоджень.

Відповідно до Постанови Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2021 року (справа № 385/1324/21, провадження № 3/385/582/21) винним в спричиненні настання дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2 .

Для з`ясування нанесеної позивачеві матеріальної шкоди було проведено автотоварознавче дослідження № 29/10-373 від 16 листопада 2021 року, виконаного суб`єктом оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_3 ». Відповідно до результатів проведеної експертизи, вартість відновлюваного ремонту в розмірі 700 871 грн. 34 коп. перевищує ринкову вартість транспортного засобу до моменту настання дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 309 080 грн. 00 коп.

Відповідно до зобов`язуючої пропозиції, наданої ТОВ "АУДАТЕКС УКРАЇНА" залишкова вартість пошкодженого транспортного засобу TOYOTA COROLLA, д.н.з. НОМЕР_1 , складає 81 700 грн. 00 коп.

Так, відповідальність водія MAN TGX 18.400, д.н.з. НОМЕР_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205368836 в АТ "СК "ІНГО".

На етапі досудового врегулювання спору, страховиком було сплачено страхове відшкодування в розмірі 130 000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою № C5FD648EQNC4UKSI від 06 грудня 2021 року, наданої АТ "КБ ПРИВАТБАНК". Таким чином, АТ "СК "ІНГО" виконало свій обов`язок в повному обсязі в частині сплати страхового відшкодування, що дорівнює страховій сумі визначеній полісом № 205368836, тому претензій до останніх позивач не має.

Зважаючи на те, що винуватець дорожньо-транпсортної пригоди пересувався на транспортному засобі, який належить відповідачеві, та виконував свої службові обов`язки в момент настання пригоди невідшкодованого матеріального збитку, який підлягає компенсації за рахунок роботодавця ОСОБА_2 , а саме "ТЕГРА УКРАЇНА АТД", що складає: 227 380 грн. 00 коп. - 130 000 грн. 00 коп. = 97 380 грн. 00 коп.

Позивачем було оплачено суб`єкту оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_3 » 4 500 грн. 00 коп. за виконання останнім висновку автотоварознавчого дослідження, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 29 жовтня 2021 року.

Вказані матеріальні витрати повинні були б бути відшкодовані за рахунок роботодавця винуватця дорожньо-транспортної пригоди , а саме «ТЕГРА УКРАЇНА АТД».

Внаслідок протиправних винних дій ОСОБА_2 , позивачеві, як власнику пошкодженого транспортного засобу, було спричинено значну моральну шкоду, яка полягає у глибоких психологічно-душевних стращданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого транспортного засобу - автомобіля TOYOTA COROLLA, д.н.з. НОМЕР_1 ; після пошкодження транспортного засобу TOYOTA COROLLA, д.н.з. НОМЕР_1 , постійно відчуваючи напруження в родині та будучи не в змозі пересуватися на автомобілі, фактично змушений замість владнання свого життя та життя своєї родини звертатися до суду та захищати протизаконно порушені права, зазначені обставини, в які позивач був поставлений неправомірними діями відповідача, та спричинені внаслідок цього психологічні страждання потягли за собою вкрай негативні наслідки для його самопочуття і здоров`я.

Таким чином, позивач просить суд:

- стягнути з Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) «Тегра Україна ЛТД» на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток в розмірі 97 380 грн. 00 коп.;

- стягнути з Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) «Тегра Україна ЛТД» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, витрати, сплачені позивачем за проведення незалежного автотоварознавчого дослідження в розмірі 4 500 грн 00 коп.;

- стягнути з Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) «Тегра Україна ЛТД» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування майнової шкоди, витрати, сплачені позивачем за правову допомогу, в розмірі 5 000 грн. 00 коп.;

- стягнути з Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) «Тегра Україна ЛТД» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. 00 коп.;

- стягнути з Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) «Тегра Україна ЛТД» на користь ОСОБА_1 , понесені документально підтверджені судові витрати - судовий збір в сумі 2 020 грн. 40 коп.

14.02.2022 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено до розгляду.

13.07.2022 ОСОБА_2 подав письмові пояснення щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди.

21.11.2022 відповідач подав відзив, в якому зазначено, що визнано та не заперечувалось, що страховик - АТ «СК ІНГО» здійснив виплату страхового відшкодування позивачу, у зв`язку з вчиненою дорожньо-транспортною пригодою в сумі 130 000,00 грн.

Отже, страховою компанією здійснено виплату страхової суми у межах максимального ліміту відповідальності в сумі 130 000,00 грн.

За змістом висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №29/10-373 від 17 листопада 2021 року, виготовленого на замовлення позивача, ринкова вартість належного позивачу автомобіля TOYOTA COROLLA, номерний знак НОМЕР_1 , до моменту дорожньо-транпсортної пригоди становить 309 080,00 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу дорівнює 700 871,34 грн.

Таким чином, виходячи з положень пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» автомобіль TOYOTA COROLLA, номерний знак НОМЕР_1 , є технічно знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу перевищує його ринкову вартість.

Враховуючи, що позивач в позовній заяві не визнав свій автомобіль фізично знищеним у результаті дорожньо-трапортної пригоди та залишив його собі, страховик - АТ «СК ІНГО» виплатив йому страхове відшкодування в узгодженому з потерпілим розмірі, визначеному на підставі положень статей 30, 36 Закону України «Про обов язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто у повному обсязі відшкодувало заподіяну майнову шкоду в межах ліміту, встановленого пунктом 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому відсутні правові підстави для застосування статті 1194 ЦК України та стягнення відшкодування шкоди з «ТЕГРА УКРАЇНА ЛТД». Така ж правова позиця викладена в Постановою ВС від 19.09.2018 року по справі № 643/4161 /15-ц.

З врахуванням зазначеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

24.12.2022 ухвалою суду було призначено судову автотоварознавчу експертизу.

01.06.2023 експертом було виконано ухвалу від 24.12.2023 та направлено висновок експерта, за результатами якого експертом зазначено, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля TOYOTA COROLLA, номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок дорожньо - транспортної пригоди 05.10.2021 складає: 328 218,20 грн.

05.06.2023 ухвалою суду було віднолено провадження та призначено до розгляду в судове засідання.

26.07.2023 представником позивача подано заяву про зменшення позовних вимог, в якій зазначено, що у відповідності до результатів висновку експерта, є необхідність у зменшені позовних вимог.

Відтак, позивач просить суд:

- позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріального збитку зменшити з 97 380 грн. 00 коп. на 76 509 грн. 13 коп. (328 21 грн. 20 коп. - 121 709 грн. 07 коп. - 130 000, 00 грн. = 76 509 грн. 73 коп.;

- стягнути витрати на проведення експертизи в розмірі 9 438 грн. 50 коп.

В судове засідання представник позивача з`явився, подав заяву про розгляд справи без фіксування технічними засобами, вимоги підтримав та просив стягнути матеріальну шкоду, моральну шкоду, витрати на проведення експертизи та правову допомогу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення інформації про розгляд справи на офіційному сайті суду. Разом з цим, в матеріалах справи міститься зяава про розгляд справи без участі представника товариства, щодо задоволення позовних вимог заперечували.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення інформації про розгляд справи на офіційному сайті суду.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Так, варто зазначити, що відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (ст. 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (ч. 1 ст. 999 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначає Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі №6- 6068св11 від 14 березня 2012 року «у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суди на підставі ст. 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди ї страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної у результаті пошкодження транспортного засобу, у більшосч і випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страхові компанії вартість відновлювального ремонту обраховують з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму».

Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Зазначеної позиції дотримується і Верховний Суд України в постановах № 522/15636/16-ц від 11.12.2019 року; № 227/2996/16-ц від 11.12.2019 року; № 668/7779/15-ц від 25.11.2019 року; № 761/41395/16-ц від 25.11.2019 року.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний висновок викладено у постанові ВС № 205/5571/15-к (не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела).

Відтак, оскільки ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем та останній є власником транспортного засобу, то суд вважає вимоги щодо стягнення різниці шкоди, яка завдана винною особою, є правмомірною та обґрунтованою.

При цьому, суд враховує й те, що відповідач дані обставини не спростував.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну майну потерпілого.

Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі ОСЦПВВНТЗ та експлуатований особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована (п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961-IV).

Особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4 ст. 1 Закону № 1961-IV).

Відповідно до п. 2, ст. 30 Закону № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 15 своєї Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 зазначив наступне:

«Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди».

Таким чином, постраждала сторона має самостійно визначитись щодо своєї згоди про визнання транспортного засобу фізично знищеним та зі способом щодо відшкодування страхової суми в межах ліміту страхового полісу.

Згідно з роз`ясненнями пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду i якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так i при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну.

У разі, коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості, перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Вказані орієнтири викладені також в багатьох постановах ВС, у яких зазначено, що якщо пошкоджений ТЗ не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. У разі, якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж ТЗ визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП, та витратам з евакуації транспортного засобу з місця ДТП (постанови від 14 березня 2018 року у справі № 337/5881/14-ц, від 15 березня 2018 року у справі № 564/2464/14-ц, від 4 квітня 2018 року у справі № 758/8578/15-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 361/3094/15-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 444/577/16-ц, від 31 жовтня 2018 р справа № 343/2372/15-ц, від 12 грудня 2018 р, справа № 466/7010/16, від 18 грудня 2018 р, справа № 524/561/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 753/21303/16-ц.За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

У постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року в справі № 755/253/16-ц вказано, що порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.»

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля, внаслідок дорожнього-транспортної пригоди, яка сталася з вини ОСОБА_2 , керуючого під час виконання трудових обов`язків транспортним засобом, що належить на праві власності відповідачу, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, а тому з відповідача, як власника транспортного засобу, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням.

За таких обставин, вимоги про стягнення майнової шкоди знайшли своє підтвердження належними доказами в тому числі висновком експертизи.

Також, варто зазначити що ст. 23, ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яке полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням майна.

Позивач вказує, що в результаті протиправних дій відповідача було спричинено пошкодження майна позивача, що, безумовно, вплинуло на якість його повсякденно життя.

Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Враховуючи викладене, з урахуванням обставин, встановлених під час судового розгляду, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн., завданої останньому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки такий розмір моральної шкоди відповідає ступеню перенесених ним страждань внаслідок пошкодження його транспортного засобу, при визначенні якої враховувались вимоги розумності та справедливості, а тому дана вимога підлягає частковому задоволенню.

Враховує суд при цьому й те, що, хоча до практики Європейського Суду з прав людини, судом й визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав середня нормально реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду), однак у цій справі позивачем не надано жодного доказу в частині обґрунтування відшкодування моральної шкоди.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, про задоволення вимог позивача з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог, оскільки наявне обґрунтоване право на відшкодування шкоди позивачу, а іншого стороною відповідача не було спростовано.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2 020,00 грн., витрати пов`язані з проведенням двох експертиз у розмірі 4500,00 грн., та 9 438,50 грн.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, до позовної заяви долучено копію договору №353/21 про надання юридичних послуг, копію квитанції на суму 5 000,00 гривень, акт №353/21 приймання -передачі наданих юридичних послуг (а.с.12-14).

Відтак, на думку суду, витрати на правову допомогу є підтвердженими, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) «Тегра Україна ЛТД», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) «Тегра Україна ЛТД» на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток в розмірі 76 509 (сімдесят шість п`ятсот дев`ять) грн. 13 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) на користь ОСОБА_1 , витрати на проведення ескпертиз в розмірі 13 938 (тринадцять тисяч дев`ятсот ) грн. 00 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) на користь ОСОБА_1 , витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 2 020 (дві тисячі двадцять) грн. 40 коп.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач:

Дочірнє підприємство закритого акціонерного товариства ТЕУВЕС ХОЛДІНГ (THEEUWES HOLDING B.V.) «Тегра Україна ЛТД», адреса: 01015, м Київ, вул. Старонаводницька, 13, оф. 126Г, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 03.10.2023.

Суддя Т.Г. Ільєва