Справа № 440/295/19 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/811/1221/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м.Львів

Справа № 440/295/19

Провадження № 22ц/811/1221/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргуОСОБА_2 на рішення Буського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Буську 21 березня 2023 року у складі судді Коса І.Б., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , з участю третіх осіб: приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Кушинської Л.Я., ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

20 лютого 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним заповіту. Просила визнати недійсним заповіт, складений у 2015 році від імені ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Кушинською Л.Я. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона (позивач) є племінницею ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що 12 грудня 2005 року ОСОБА_4 склав у її ( ОСОБА_2 ) користь заповіт на все своє майно, що буде йому належати на день смерті, посвідчений державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори, зареєстрований за номером у реєстрі №3217. 19 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Кушинською Л.Я. за заявою відповідача заведено спадкову справу за №17/2018 після смерті ОСОБА_4 20 жовтня 2018 року вона (позивач), з метою реалізації своїх спадкових прав, прибула до приватного нотаріуса Кушинської Л.Я., надавши їй усі документи для вступу в спадщину. Нотаріус повідомила їй (позивачу) про те, що у 2015 році спадкодавець склав інший заповіт на ім`я ОСОБА_1 . Нотаріус відмовила їй ( ОСОБА_2 ) у наданні витягу зі спадкового реєстру. 19 вересня 2014 року приватним нотаріусом Кушинською Л.Я. посвідчено довіреність на вчинення дій від ОСОБА_4 на ім`я відповідача ОСОБА_1 , а 9 червня 2016 року посвідчено договір дарування ОСОБА_4 квартири у АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 . Стверджує, що підписи ОСОБА_4 у нотаріальних документах містять помилки, написання букв утруднене, оскільки померлий з народження страждав психічними захворюваннями. Крім того, згідно листа Буської ЦРЛ від 17 листопада 2017 року ОСОБА_4 страждав на захворювання із діагнозом: «церебральний склероз з когнітивним синдромом». При цьому захворюванні виникають порушення психіки та поведінки. Вважає, що оспорюваний заповіт слід визнати недійсним, оскільки такий суперечить волевиявленню померлого ОСОБА_4 . Посилається на те, що заповідач на момент складення оспорюваного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Вказує, що ОСОБА_1 не була близькою особою для ОСОБА_4 , він мав родичів, які за ним доглядали. Просить позов задовольнити.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 21 березня 2023 року в позові відмовлено. Проведено розподіл судових витрат. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Буського районного суду Львівської області від 1 березня 2019 року у виді заборони приватному нотаріусу Буського районного нотаріального округу Кушинській Л.Я. вчиняти дії щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва на право власності на спадщину у спадковій справі № 17/2018, заведеній 19 жовтня 2018 року після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ухвалення судового рішення у справі та набрання ним законної сили.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та залишити позов без розгляду. У рішенні суду зазначено, що розгляд справи неодноразово та систематично відкладався через її ( ОСОБА_2 ) неявку в судові засідання, а також повторної неявки в судове засідання її представника - адвоката Білецької О.Р. Вони направляли до суду численні клопотання про відкладення судового засідання з різних причин. Зазначає, що суд першої інстанції зобов`язаний був залишити позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача. Вказує, що від неї (позивача) та представника не надходило до суду заяв про розгляд справи без їх участі. Стверджує, що суд першої інстанції посилається на рішення Буського районного суду Львівської області від 26 січня 2018 року, яким залишено без задоволення заяву про визнання ОСОБА_4 недієздатним та призначення йому опікуна. Однак, таке рішення не набрало законної сили, оскільки було оскаржено в апеляційному порядку. 21 листопада 2018 року апеляційним судом закрито провадження у зв`язку із смертю ОСОБА_4 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 12 грудня 2005 року ОСОБА_4 складено заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Буської державної нотаріальної контори Дячик А.В., зареєстрований в реєстрі за №3217. Відповідно до цього заповіту все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті, і на що він за законом матиме право, ОСОБА_4 заповів ОСОБА_2 .

Реєстрація цього заповіту здійснена від імені ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №2662782 від 12 грудня 2005 року.

З Інформаціної довідки зі Спадкового реєстру за №53733429 від 19 жовтня 2018 року вбачається, що за параметрами запиту: ОСОБА_4 в Спадковому реєстрі відсутня інформація.

28 січня 2015 року ОСОБА_4 змінив свій попередній заповіт та на випадок свої смерті залишив заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Кушинською Л.Я., зареєстрований в реєстрі за №28). Відповідно до цього запвіту усе своє майно, що буде належати йому на момент смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що заповідач за законом матиме право, він заповів ОСОБА_1 .

Реєстрація вказаного заповіту здійснена від імені ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №39474293 від 28 січня 2015 року.

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування квартири від 9 червня 2016 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 19 березня 2021 року, залишеним без змін Львівським апеляційним судом 14 грудня 2021 року та постановою Верховного Суду від 8 серпня 2022 року, відмовлено в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , з участю третьої особи: приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Кушинської Л.Я., про визнання договору дарування недійсним.

9 вересня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про смерть від 18 жовтня 2018 року Серії НОМЕР_1 , актовий запис №61.

19 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Буського районного нотаріального округу Кушинської Л.Я. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , у зв`язку із чим нотаріусом заведено спадкову справу за №17/2018.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

ОСОБА_2 у своїй позовній заяві посилається на те, що оспорюваний нею заповіт ОСОБА_4 від 28 січня 2015 року містить помилки, написання букв утруднене, оскільки померлий дядько з народження страждав психічними захворюваннями (розумова відсталість), внаслідок чого навчався у школі тільки 2 роки, звільнений від служби в армії, володів малим запасом слів, його мислення було на рівні дитячого віку, що впливало на його здібності, розуміння значення своїх дій і керувати ними. Крім того, згідно листа Буської ЦРЛ від 17 листопада 2017 року ОСОБА_4 страждав на захворювання із діагнозом: «церебральний склероз з когнітивним синдромом», внаслідок чого виникають порушення психіки та поведінки. Відтак, позивач вважає, що за наведених підстав оспорюваний нею заповіт належить визнати недійсним у судовому порядку, оскільки такий суперечить дійсному волевиявленню померлого ОСОБА_4 (волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі), на момент складення оспорюваного заповіту ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. При цьому, як на правові підстави задоволення своїх позовних вимог, позивач посилається на ст. ст. 225, 231, 1257 ЦК України.

З листа головного лікаря Буської ЦРЛ за №411 від 29 березня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря-психіатра Буської ЦРЛ із 1984 року до 2017 року не перебував; відомостей про звернення останнього за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра Буської ЦРЛ до 30 травня 2017 року немає, лікування у лікаря-психіатра Буської ЦРЛ ОСОБА_4 не проходив.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 26 січня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 листопада 2018 року та постановою Верховного Суду від 8 серпня 2022 року, залишено без задоволення заяву ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_4 недієздатним та призначення йому опікуна. Вказане судове рішення мотивоване тим, що суд не має жодного сумніву в належному психічному стані ОСОБА_4 , який самостійно та адекватно надав відповіді на поставлені судом запитання, за його характеристиками з місць проживання, в яких він характеризується позитивно, за показами дружини та свідків, які стверджують, що підстав вважати його таким, що страждає на хронічний стійкий психічний розлад, немає. Відповідно до Висновку ЛКК ЛОКПЛ від 12 вересня 2017 року, ОСОБА_4 оглянутий лікарями-психіатрами, проведено його обстеження і експериментально-психологічне дослідження та встановлено, що: «на момент огляду ОСОБА_4 доступний правильному контакту. Орієнтований в часі, просторі та власній особі. Емоції адекватні ситуації. Мислення, увага, та пам`ять сповільнені за темпом згідно особливостей вікового характеру. Продуктивної психопатологічної симптоматики не виявлено. Критика збережена». Таким чином, лікарями-психіатрами встановлено, що ОСОБА_4 не хворіє жодними психічними розладами, повністю розуміє значення своїх дій і керує ними.

За клопотанням ОСОБА_2 у справі була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза на предмет того, чи страждав ОСОБА_4 психічним захворюванням (стійким психічним розладом) станом на 28 січня 2015 року. Оплату за проведення експертизи покладено на позивача.

ОСОБА_2 від проведення експертизи ухилилася, не оплативши таку згідно отриманого рахунку №20 від 6 травня 2020 року, внаслідок чого матеріали справи повернуто до суду без проведення експертизи.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

ОСОБА_2 , ухилившись від проведення судової експертизи, яка призначена за її клопотанням, долучила до матеріалів справи висновки спеціалістів щодо психічного стану спадкодавця ОСОБА_4 , які судом не взято до уваги, оскільки вони складені особами, які не є судовими експертами.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, прийшов до висновку, що воля спадкодавця ОСОБА_4 в оспорюваному заповіті від 28 січня 2015 року відповідала його дійсним намірам щодо складення заповіту на користь відповідача та впродовж більше трьох років і семи місяців його життя після складення ним оспорюваного заповіту залишалася незмінною, додатково підтверджена договором дарування ним квартири на користь відповідача 9 червня 2016 року. Наявність підстав, які би вказували, що оспорюваний заповіт суперечить дійсному волевиявленню ОСОБА_4 чи таке волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, а також те, що заповідач на момент складення спірного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, при перевірці обґрунтованості заявлених вимог, судом не встановлено і такі позивачем не доведені.

Разом з тим, є встановленим, що 6 березня 2019 року відкрито провадження у цій справі.

Про призначені судові засідання позивач та її представник судом належно повідомлялися.

Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку в судові засідання ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5 . Позивач та її представник неодноразово направляли до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Позивач та її представник не подавали до суду заяв про розгляд справи у їх відсутності.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на свій власний розсуд.

Згідно із п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно із ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Поважність причини неявки позивача враховується при першій неявці.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.Повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи

Встановлено, що належно повідомлені про місце та час розгляду справи позивач та її представник ОСОБА_5 неодноразово не з`являлися в судові засідання, подавали клопотання про відкладення розгляду справи. Зокрема, вони не з`явилися в судові засідання, про які були повідомлені, 24 лютого та 21 березня 2023 року; тобто двічі поспіль, що є повтороною неявкою. Заяви про розгляд справи у їх відсутності позивач та її представник не подавали.

Розгляд справи у відсутності позивача був можливий лише при наявності її заяви про розгляд справи у її відсутності. Відтак, у суду не було підстав для розгляду справи у відсутності позивача 21 березня 2023 року та ухвалення рішення. Неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи.

На ці обставини суд першої інстанції уваги не звернув, вирішив спір у відсутності позивача, що є порушенням принципу диспозитивності.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення в залишити позовну заяву без розгляду.

На підставі встановленого колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині вирішення по суті позову ОСОБА_2 та залишення позовної заяви без розгляду. В іншій частині оскаржуване рішення належить залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому враховується: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмеа доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Встановлено, що 2 травня 2019 року разом із відзивом на позовну заяву представником ОСОБА_1 - ОСОБА_6 подано до суду першої інстанції попередній розрахунок судових витрат від 30 квітня 2019 року, які очікує понести відповідач у зв`язку із розглядом Буським районним судом Львівської області справи, який становить 37 480 грн. Такий відзив 30 квітня 2019 року із розрахунком направлено ОСОБА_2 . Відповідь на відзив та заперечення проти попереднього розрахунку судових витрат від позивача до суду не надходили.

21 січня 2022 року від адвоката Кожан-Юрдиги О.Я. в інтересах відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло письмове клопотання про понесені відповідачем судові витрати у зв`язку із наданням їй професійної правничої допомоги в сумі 16 242 грн. та витрати на поштові відправлення сторонам заяв по суті позову - 39 грн., всього: 16 281 грн., яке направлено ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку.

Письмові заперечення від ОСОБА_2 щодо вирішення вказаного клопотання до суду не надходили.

В підтвердження заявлених вимог представником відповідача до клопотання від 20 січня 2022 року надано: розрахунок суми судових витрат від 19 січня 2022 року (на загальну суму 16 281грн.); акти здачі-приймання робіт (надання професійної правничої допомоги) за №АП-02/02/2021 від 5 лютого 2021 року, за №АП-07/11/19 від 19 листопада 2019 року, за №АП-04/05/19 від 17 травня 2019 року, за №АП-03/03/19 від 20 березня 2019 року; за №АП-01/05/19 від 2 травня 2019 року; квитанції про оплату за юридичні послуги за договором від 15 березня 2019 року на загальну суму в розмірі 16 242 грн.

15 березня 2019 року між ОСОБА_1 та Адвокатською фірмою «Львів-Правозахист» в особі президента Кожан-Юрдиги О.Я. укладено договір про надання правової допомоги (професійної правничої допомоги). Відповідно до п. 4.1 цього договору, одна година роботи адвоката оцінюється у 450 грн.

Згідно пункту 1.1. цього договору клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правову допомогу на умовах, передбачених цим договором, а саме: здійснювати повну юридичну допомогу (професійну правничу допомогу) по вказаній справі №440/295/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .

Згідно п. 4.2.1 цього договору клієнт проводить оплату за надану правову допомогу (консультування, збирання доказів, складання процесуальних документів, позасудову роботу, участь в судових засіданнях тощо в залежності від витрат робочого часу адвоката згідно п. 4.1). Оплата за одне судове засідання становить 800 грн., незалежно від тривалості судового засідання.

Відповідачем надано суду оригінали квитанції про оплату послуг за договором про надання правової допомоги від 15 березня 2019 року на загальну суму 16 242 грн. Тобто, відповідач довела понесення нею витрат за надання професійної правничої допомоги в розмірі 16 242 грн., які вірно стягнуто судом першої інстанції з позивача на користь відповідача.

Ухвалою судді від 1 березня 2019 року вжито заходи забезпечення позову у виді приватному нотаріусу Буського районного нотаріального округу Кушинській Л.Я. вчиняти дії щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва на право власності на спадщину у спадковій справі №17/2018, заведеній 19 жовтня 2018 року на майно ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ухвалення судового рішення у справі та набрання ним законної сили.

Згідно із ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З висновками суду першої інстанції про скасування заходів забезпечення позову та стягнення із позивача в користь відповідача судових витрат належить погодитися.

Керуючись: ст. 367, п.1, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 21 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Буського районного нотаріального округу Кушинською Л.Я., залишити без розгляду.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк