КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року

справа № 753/26497/21

провадження № 22-ц/824/9361/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.

при секретарі: Савіцькій Д.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Ес.Ді.Сі.Груп», Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та кредит» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 року, постановлену під головуванням судді Цимбал І.К., за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ес.Ді.Сі.Груп», Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення АТ «Банк «Фінанси та кредит» з ринку, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання правочину недійсним,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів, де є треті особи, про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги від 26.12.2018, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «Ес.Ді.Сі.Груп», в частині відступлення права вимоги за кредитним договором № 126-07-Ил/09 від 17.09.2007 та за договором іпотеки квартири від 17.09.2007, укладеними між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_4 , згоду на укладення яких надавала позивач перебуваючи з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, а майно набуте під час шлюбу, у тому числі і те, що є предметом іпотеки поділено у рівних частинах між колишнім подружжям.

Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що Банк не мав право укладати оспорювані правочини, оскільки на той час Товариство не володіло необхідним обсягом прав, а саме здійснювати розрахункові операції у іноземні валюті, а отже боржник так само як і іпотекодавець не могли виконати свої зобов`язання в частині повернення кредиту, який отримували в іноземній валюті і згідно умов договорів повинні повернути у тій же валюті зобов`язання. Після укладення оспорюваних правочинів Товариство вимагало повернення кредиту у національній валюті, що суперечило умовам первісних договорів, а в подальшому здійснила відступлення прав вимоги оспорюваних правочинів третім особам.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що оплата за умовами кредитного договору повинна була відбуватись у валюті кредиту - доларах США, а тому ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» не мало право виступати стороною оспорюваного договору про відступлення права вимоги, оскільки останнє на той час не володіло необхідним обсягом прав, а саме здійснювати розрахункові операції у іноземній валюті.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що існування зобов`язання, яке визначене в іноземній валюті, не змінює обов`язку виконати такого зобов`язання в національній валюті. Вказує, що на момент укладення договору про відступлення прав вимоги від 26.12.2018 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» діяв Декрет Кабінету Міністрів України № 15-93 «Про систему валютного реагування та валютного законодавства України», та на момент укладення вказаного договору законодавчих обмежень щодо використання національної валюти для виконання зобов`язань встановлено не було.

Крім того, на момент укладення спірного правочину була актуальною правова позиція Верховного Суду, відповідно до якої незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні, валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактично його виконання, є виключно національна валюта України - гривня - у разі відсутності у сторін відповідної ліцензії НБУ. Оскільки ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» не мало відповідної ліцензії НБУ, то і зобов`язання перед ним, визначене в іноземній валюті, повинно було виконуватись в національній валюті за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Зазначає, що відсутність в ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» банківського рахунку в іноземній валюті на момент вчинення спірного договору не порушувало прав боржника, оскільки до відкриття відповідного рахунку боржник міг правомірно не виконувати свої зобов`язання.

Також посилається на відсутність обмежень для розпорядження правом вимоги, чим скористалось ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» при відчуженні права вимоги ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі ФГВФО просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що спори щодо оскарження договорів купівлі-продажу, укладені за результатами реалізації майна, не є належним способом захисту, оскільки питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги, за яким передавалось за оспорюваним договором, або якщо на думку позивача окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно, підлягають дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливають на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Також зазначає, що договір від 20.06.2017 року за своїм змістом є договором купівлі-продажу прав вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна зі сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а тому не є договором факторингу в розумінні законодавства.

В судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

В судовому засіданні представник ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що оспорювані правочини були укладені внаслідок електронних торгів, проведених відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і норми останнього не містять заборон для сторін як відчужувати так і набувати відповідні права вимоги, зокрема в іноземній валюті, навіть за відсутності можливості проведення розрахунків в іноземній валюті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.08.1985 по 12.11.2008, що встановлено судовим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.11.2009, про поділ майна (а.с. 32), що згідно ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

17.07.2007 між Банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір відповідно до якого ОСОБА_4 отримав від Банку кредит в розмірі 155590 доларів США (а.с 25-28).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17.09.2007 між Банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки квартири (а.с. 29 - 30), згоду на укладення якого надала позивач, яка на той час перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі (а.с. 31).

26.11.2009 майно ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зокрема квартира, передана в іпотеку, поділено по частині кожному згідно судового рішення (а.с. 32).

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17.12.2015 № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 № 230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», розпочато процедуру ліквідації, згідно даних з ЄДР 1025974, внесення рішення ДО про припинення ЮО в результаті ліквідації, що згідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

03.12.2018 проведено електронні торги продажу активів неплатоспроможного Банку згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», переможцем якого стало ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», в результаті чого між останнім та Банком 26.12.2018 укладено договір про відступлення (купівлю - продаж) прав вимоги зобов`язань за оспорюваними правочинами (а.с. 8 - 13).

23.05.2019 Товариство уклало договір відступлення (купівлі - продажу) вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ОСОБА_2 , який 18.10.2019 уклав аналогічний договір з ОСОБА_3 (а.с. 14-20).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та прийняті на його виконання нормативно-правові акти Фонду гарантування вкладів фізичних осібне містять заборони щодо придбання фізичними особами майна неплатоспроможного банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Тобто, якщо фізична особа - новий кредитор уклав договір відступлення прав вимоги за кредитним договором у процедурі примусової ліквідації банку, то він не набуває права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникає лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, висловленими у постановах ВС від 31.07.2019 у справі № 910/4816/18; від 18.11.2020 у справі № 295/3588/14-ц; від 16.12.2020 у справі № 640/14873/19 та від 22.12.2020 у справі № 761/20317/18.

Оспорювані договори за своїм змістом є договором купівлі-продажу прав вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна зі сторін не передає грошові кошти в розпорядження іншої сторони за плату. А тому не є факторингом в розумінні чинного законодавства. За таких умов, для укладення оспорюваних договорів покупець не повинен в обов`язковому порядку мати статус фінансової установи та мати відповідний дозвіл (ліцензію). Оскільки новий кредитор набув право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду (постанова від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20) не знайшла підстав для відступлення від постанови Верховного Суду в якій зазначено, що законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням, чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позичальника безумовного обов`язку сплатити борг саме в такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Відповідно до практики Верховного Суду (справа № 910/9828/17 постанова від 03.04.2019 року) заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг та порядок виконання ним своїх зобов`язань, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів.

Враховуючи, що права та інтереси позивача не можуть бути порушені укладенням між відповідачами договору відступлення, адже він не створює обов`язку сплатити борг, та позивач не позбавлений права захищати свої права та інтереси в межах справ про стягнення заборгованості, підстав для задоволення позову колегія суддів також не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент укладення оспорюваного договору в ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп» не мало права виступати стороною договору про відступлення права вимоги, оскільки не мало дієздатність приймати виконання зобов`язань за кредитним договором на валютний рахунок у доларах США, колегія суддів не приймає, оскільки будь-яких законодавчих обмежень щодо використання національної валюти для виконання зобов`язань встановлено не було.

Відсутність на момент вчинення оспорюваного договору у ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.Груп» банківського рахунку в іноземній валюті на момент вчинення оспорюваного договору не порушує прав боржника за відповідними зобов`язаннями. Та вказана обставина не є підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді