Справа № 463/356/23 Головуючий у 1 інстанції: Жовнір Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2811/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Живко О.Б. на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року позивач звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 в якому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 76835,73 грн., що складається з: вартості загиблої собаки Позивача породи «лабрадор ретривер» - 2430,00 грн., витрат на медичні послуги по лікуванню собаки позивача - 63628,24 грн., витрат на ліки для лікування собаки позивача - 9255,97 грн. та транспортних витрат, пов?язаних з лікуванням собаки - 1521,52 грн.; просила стягнути відшкодування моральної шкоди в розмірі 25000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 16 серпня 2022 року близько 20 год 00 хв. під час прогулянки дочки позивача з собакою породи «лабрадор ретривер» на ім?я Петрос, власником якої є позивач, з двору багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , ворота якого не зачиняються, вибігла собака небезпечної породи «американська акіта», господарем якої є відповідач, та накинулась на собаку позивача. Дочка позивача намагалась відігнати собаку відповідача, відтягаувала свою собаку, голосно кричала та кликала на допомогу людей, однак значно більша за габаритами собака відповідача, будучи без намордника, нашийника та повідка, здійснила численні покуси її собаки, спричинивши значні проникаючі рани на тілі собаки.

Через кілька хвилин з будинку АДРЕСА_1 вибіг відповідач, відтягнув свою собаку та повернувся з нею у свою квартиру, не запропонувавши при цьому жодної допомоги.

Також в цей час з сусіднього будинку вийшла сусідка відповідача, винесла перекис водню, допомогла дочці позивача обробити рани від покусів у собаки і повідомила їй в якій квартирі будинку АДРЕСА_1 проживає відповідач. Потім дочка позивача, незважаючи на переляк та нервовий шок, передзвонила матері та повідомила їй про те, що сталось з їхньою собакою.

Позивач, коли вибігла на вулицю та побачила свою закривавлену собаку, то зразу ж пішла в квартиру у якій проживає відповідач. Коли вона зайшла до відповідача та запитала його, як так сталось, що його собака без нагляду була сама па вулиці та покусала її собаку, то він сказав, що в той час був зайнятий, оскільки в нього була онлайн конференція (нарада) по роботі. На прохання позивача відповідач пред?явив паспорт своєї собаки з зазначеними у неї щепленнями. Відповідач визнав свою вину в тому що сталось та погодився відшкодувати всі витрати, хоча в подальшому відмовився від своїх слів і навіть намагався погрозами залякати позивача.

Надалі позивач разом з дочкою відвели свою собаку до дому, де ще раз обробили їй рани від покусів. Але, через погіршення стану здоров?я собаки (виділення з ран спровокованих покусами собаки відповідача), Позивач вже зранку наступного дня 17.08.2022 року змушена була її доставити до ветеринарної клініки «EvroVei» та ветеринарного центру «VetMed». Однак не зважаючи на лікування, 31.08.2022 з власником собаки було узгоджено недоцільність подальшого лікування собаки та 01.09.2022 було констатовано смерть собаки.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 09.11.2022 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.14 КУпАП та накладено штраф з конфіскацією тварини. Дана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Внаслідок події, що трапилася з собакою позивача, позивачу заподіяні з вини відповідача збитки - матеріальна шкода, яка, згідно експертного висновку № 1228/22 від 28.12.2022 року, складається: із вартості загиблої собаки породи «лабрадор ретривер», що за розрахунками експерта становить 2430,00 грн.; витрат на медичні послуги по лікуванню собаки позивача в сумі 63628,24 грн.; витрат на ліки для лікування собаки в розмірі 9255,97 грн.; транспортних витрат позивача, пов?язаних з лікуванням її собаки, що за розрахунками експерта становлять 1521,52 грн.

Згідно відповіді директора мережі ветеринарних клінік «EvroVet» та ветеринарного центру «VetMed» - ОСОБА_3 , на адвокатський запит адвоката Стефанюка В. П. та відповідно до актів наданих медичних послуг, за період з 17.08.2022 року по 31.08.2022 року загальна вартість наданих Позивачу медичних (ветеринарних) послуг для лікування її собаки становить: у ветеринарному центрі VetMed» на суму 720,00 грн. та у ветеринарному госпіталі «EvroVet» на суму 62908,24 грн.

Під час лікування собаки позивач понесла транспортні витрати, оскільки протягом перебування її собаки на стаціонарному лікуванні у ветеринарному госпіталі «EvroVet» з 19.08.2022 року по 31.08.2022 року вона змушена була двічі на день їздити в госпіталь на власному автомобілі по питаннях пов?язаних з лікуванням її собаки. Також позивач за період з 17.08.2022 року по 31.08.2022 року понесла витрати на ліки для лікування собаки на суму 9255,97 грн, що підтверджується касовими чеками про їх придбання.

Окрім того, в результаті нападу собаки відповідача на її собаку, вона зазнала душевних страждань, змушена була змінити свій звичайний ритм життя. Через смерть собаки пережила глибокий стрес, наслідком якого стали безсоння, тривожність, періодичні приступи головокружіння, в результаті чого змушена була звертатися неодноразово до лікаря-невропатолога. Таким чином позивачу завдана відповідачем моральна шкода у вигляді хвилювань, переляку, втрати сну, душевних страждань, яку позивач оцінює у розмірі 25000 грн.

Разом з тим, станом на день подачі позову ОСОБА_2 шкода завдана ОСОБА_1 не відшкодована, а тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 23 серпня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальних збитків в розмірі 75 314,21 грн. (сімдесят п`ять тисяч чотирнадцять гривень двадцять одну копійку) та відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 4 569,90 грн. (чотири тисячі п`ятсот шістдесят дев`ять гривень дев`яносто копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 адвокат Живко О.Б., подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з рішенням суду та вважає, що таке підлягає скасуванню.

Вказує, що постанова суду, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, фактично стверджує той факт, що собака відповідача нанесла укуси собаці позивача, однак не встановлює причину смерті лабрадора.

На думку апелянта, собака позивачки на момент первинного звернення до ветклініки вже мав проблеми із здоров`ям, відмінні від наслідків укусів собакою «американська акіта».

Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача усіх витрат позивача на лікування собаки, а не лише тих, які були понесені на лікування ран, завданих укусами.

Також зазначає, що позивачем не надано жодного документу на підтвердження нею оплати послуг ветеринарного госпіталю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та ветеринарного центру «Evrovet».

Не погоджується з висновками щодо завданої моральної шкоди, оскільки лікарем не вказано причини виникнення тривожних симптомів у ОСОБА_2 . Зважаючи на те, що Україна перебуває у стані війни, то причини виникнення тривожних симптомів виявляються у більшої частини громадян та пов`язані вони із переживаннями за безпеку свою та близьких людей.

Тому вважає, що вимога щодо стягнення моральної шкоди є завищеною.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду сукупно у сумі 20 000грн.

09 листопада 2023 року від представника ОСОБА_2 адвоката Стефанюка В.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним факт понесення вказаних в позові витрат позивачем на надання медичних послуг та придбання медикаментів задля лікування власної собаки, яка отримала тілесні ушкодження з вини відповідача. Окрім цього, прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 16 серпня 2022 року близько 20 год 00 хв, являючись власником собаки «Американська акіта» не забезпечив їй належне утримання, де в подальшому собака вибігла за межі прибудинкової території без намордника та покусала собаку породи «Лабралор ретривер», власницею якої є ОСОБА_4 , чим спричинила численні укуси, внаслідок чого потерпілій заподіяно матеріальної шкоди.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 09.11.2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., з конфіскацією тварини.

Дана постанова суду не оскаржувалась та набрала законної сили.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

В силу положень статті 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають додатковому доказуванню.

На підтвердження витрат позивачка надала висновок №1228 від 28.12.2022 року у якому визначено вартість загиблої собаки породи «лабрадор ретривер» у розмірі 2430 грн., копію актів про надані медичні послуги з клініки «Євровет», товарних чеків та квитанцій на загальну суму 63628,24 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на придбання медикаментів задля лікування собаки у зв`язку з подією, що мала місце 16.08.2022 року, понесено також витрати у розмірі 9255,97 грн. Необхідність придбання вказаних ліків підтверджується випискою від 04.09.2022 р. наданою ветеринарним госпіталем «Eurovet» (а.с. 24)

Згідно з частинами першою та другою статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на них поширюється режим речі, а правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Тобто собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У ч.5 ст. 319 ЦК України зазначається, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно до ст. ст. 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» (далі Закон) особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду . Дозволяється утримувати собак без повідків і намордників під час оперативного використання правоохоронними органами, собак спеціального призначення, а також собак під час муштри, на полюванні, на навчально-дресирувальних майданчиках. Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Необхідною умовою відповідальності за заподіяння шкоди, є причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) заподіювача шкоди і майновою або моральною шкодою, що виникла у потерпілої особи.

Відповідальність за наслідки, що наступили, можлива лише тоді, коли ці наслідки були закономірним результатом вчиненого особою діяння. Дія або бездіяльність, що є однією з умов виникнення цього результату, але не пов`язані з ним внутрішнім необхідним зв`язком, є лише мотив, але не причина наслідків, що наступили .

Для встановлення існування причинного зв`язку слід довести, що: 1) протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків; 2) шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи-заподіювача шкоди.

Обов`язковою умовою виникнення деліктних зобов`язань є причинно - наслідковий зв`язок між діями особи і заподіянням шкоди.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавана, а викликана якимись іншими обставинами.

Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди: протиправну поведінку заподіювана шкоди: причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювана: вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для встановлення існування причинного зв`язку необхідно довести, що протиправна поведінка передувала настанню шкідливих наслідків, шкідливі наслідки є результатом протиправної поведінки особи - заподіювана шкоди.

Згідно з пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди по винні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Вказані висновки в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та цієї шкодою.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Вина ОСОБА_1 підтверджується постановою Личаківського районного суду м. Львова від 09.11.2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.154 КУпАП.

Матеріалами справи підтверджується, що тілесні ушкодження, яких зазнала собака позивачка від укусу собаки відповідача, були отримані внаслідок неправомірних дій відповідача та з його вини, що виразилась у незабезпеченні останнім належних умов утримання собаки та відповідно безпеки оточуючих, що в результаті призвело до заподіяння шкоди позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що постановою Личаківського районного суду м. Львова від 09.11.2022 року стверджується той факт, що собака відповідача нанесла укуси собаці позивача, однак не встановлює причину смерті лабрадора колегія суддів вважає необґрунтованими.

З історії хвороби №53128 вбачається, що причиною звернення позивачки 17 серпня 2022 року у клініку з собакою були множинні інфіковані кусано-рвані рани голови, грудних кінцівок та лопатки, підшкірна емфізема ділянки правої лопатки.

20 серпня 2022 року позивачка повторно звернулась в клініку зі скаргами на стан собаки. Згідно з діагнозу: септичний стан, гостра печінкова недостатність, гостра ниркова недостатність, множинні гнійні кусано-рвані рани голови, шиї, грудних кінцівок та ділянки лопатки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 собака позивачки померла.

З виписки з історії хвороби №53128 ветеринарного центру «VetMed» від 19.08.2022 року та № НОМЕР_1 ветеринарної клініки «EvroVet» від 04.09.2022 року вбачається причинно-наслідковий зв`язок між травмуванням собаки позивача , її захворюванням та смертю.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, завданої позивачу.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина 2 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, в частині стягнення на користь ОСОБА_2 10000грн.

На переконання колегії суддів, за встановлених обставин справи, присуджене судом першої інстанції моральне відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Живко О.Б. залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2023 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.