У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

-головуючого судді Черніцької І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Варода Павло Борисович, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 листопада 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 13 грудня 2023 року.

14 листопада 2023 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Варода П.Б., подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок за АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 33583429) та на земельну ділянку площею 0,0728 га, кадастровий номер :13:004:0021, місце розташування: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які належать на праві власності ОСОБА_2 .

Заяву мотивовано тим, що між сторонами спору має місце спір з приводу поділу вищевказаного нерухомого майна подружжя. Накладення арешту на спірні житловий будинок та земельну ділянку, які є предметом позову, відповідає та є співмірним заявленим позовним вимогам, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого у майбутньому рішення суду та ефективний захист і поновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Посилаючись на наведене, просить заяву задовольнити.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

В судове засідання сторони не викликались.

Суд, розглянувши заяву та матеріали позову, вважає, що заява позивача про забезпечення позову підлягає до часткового задоволення.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

В силу вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 151 ЦПК України у заяві бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та просить визнати житловий будинок АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за ним право власності на частину вказаного будинку та на частину земельної ділянки площею 0,0728 га, кадастровий номер :13:004:0021, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати за ним право власності на частину рухомого майна: морозильника «ATLANT» М-7184-501, вартістю 8 310 грн; плити газової з духовкою «Indesit», вартістю 4 180 грн; котла «Vaillant» atmo ТЕС pro, вартістю 9 930 грн; пральної машинки «Samsung» ecobubble 6.0 kg», вартістю 6200 грн; телевізора LG 47LB631V, вартістю 8 930 грн; каміну, вартістю 22 330 грн; дивана коричневого, розміром 200x250, вартістю 21610 грн; стола дерев`яного круглого, діаметром 144 см, вартістю 16 150 грн; стільців кухонних в кількості 8 шт., вартістю 15 200 грн; тумби горіхової розміром 120x37x57, вартістю 6 180 грн; шафи-купе дводверної з поличками, шириною 141, вартістю 10 450 грн; кухонних меблів, вартістю 21 380 грн; кухонного столу з стільчиками, вартістю 4 320 грн; шафа-купе дводверної розміром 190x70, вартістю 6 410 грн; ліжка двоспального, дерев`яного, дубового розміром 160x200, вартістю 13 490 грн; килима фірми «КАRАТ», розміром 300x200, вартістю 2 380 грн; дивана розкладного, розміром 200x150, вартістю 4 040 грн; шафи дводверної, вартістю 6 410 грн; тумби, вартістю 6 180 грн; шафи-купе дводверної розміром 270x1100, вартістю 6 410 грн; килима фірми «КАRАТ», розміром 295x198, вартістю 2 380 грн; килима розміром 300x200, вартістю 2 380 грн; килима круглого, діаметром 200, вартістю 3 210 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 16 жовтня 2008 року між ним та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 травня 2023 року. Від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2005 році вони разом за спільні кошти побудувати спірний житловий будинок на земельній ділянці площею 0,0728 га, кадастровий номер :13:004:0021 за адресою АДРЕСА_1 , власником якої була мати відповідача - ОСОБА_4 . Він безпосередньо займався організацією та фінансуванням будівництва спірного житлового будинку. Усі дозвільні документи на будівництво спірного житлового будинку були оформленні на ОСОБА_4 , оскільки остання була власником земельної ділянки, на якій проводилося будівництво. Однак, між ними була домовленість, що після завершення будівництва спірний житловий будинок та земельна ділянка перейде у власність ОСОБА_2 та буде їх спільною сумісною власністю.

У 2010 році після завершення будівництва спірного житлового будинку та прийняття його в експлуатацію, право власності на нього було оформлено на ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 06 травня 2011 року.

14 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та її матір`ю ОСОБА_4 укладено договори дарування спірного житлового будинку та земельної ділянки, які посвідченні приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Боднарчук О.І. та зареєстровані в реєстрі за №2932 та №2935. Про те, що ОСОБА_2 отримала саме в дарунок від матері ОСОБА_4 спірний житловий будинок та земельну ділянку, а не придбала це майно за договором купівлі-продажу, йому не було відомо.

З часу завершення будівництва спірного будинку по даний час він постійно проживає у ньому, сплачує усі комунальну послуги, здійснює його утримання, проводить поточний ремонт, на підтвердження чого надає докази.

Також ними під час шлюбу за спільні кошти придбано ряд спірного рухомого майна, загальною вартістю 217 960грн.

Посилаючись на вищенаведене, вимоги ст.ст. 60-65, 368 СК України та те, що будівництво спірного будинку, проведення внутрішньо оздоблюваних робіт проводились сторонами під час шлюбу за спільні кошти, вважає, що такий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, а тому просить визнати право власності на його частину. Окрім того, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу, просить визнати за ним право власності на частину земельної ділянки, на якій розташований спірний будинок пропорційно до часток осіб у праві власності, а також на частину рухомого майна у будинку.

Отже, судом встановлено, що на даний час між сторонами спору існує спір, в тому числі щодо нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,0728 га, кадастровий номер :13:004:0021, яка розташована по АДРЕСА_1 та розташованого на вказаній земельній ділянці житлового будинку під літерою «А».

Предметом позову є вимоги про поділ майна подружжя шляхом визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнання за позивачем права власності на частину спірного житлового будинку, земельної ділянки та на частину речей побутового вжитку.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №354104269 від 13 листопада 2023, житловий будинок під літерою «А», який знаходиться по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Згідно інформації Державного земельного кадастру про право та речові права на земельну ділянку від 13 листопада 2023 року, земельна ділянка площею 0,0728 га, кадастровий номер :13:004:0021, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Враховуючи вищенаведене та приймаючи до уваги те, що між сторонами спору існує спір з приводу поділу майна подружжя, на частину якого позивач просить визнати право власності, належність спірного нерухомого майна відповідачу, приймаючи до уваги те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та накладення арешту на житловий будинок за АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер майна 33583429) шляхом заборони його відчуження.

При обранні заходу забезпечення позову суд бере до уваги, що накладення арешту на майно, що полягає в заборонні користування даним майном, є неспівмірним з заявленими позовними вимогами, так як передбачає, в тому числі, можливість заборони користування майном. Разом з тим, така правомочність власника не може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, та саме заборона відчуження зможе ефективно захистити права позивача.

Суд вважає, що саме такий захід забезпечення позову буде відповідати принципу співмірності вжитих заходів забезпечення позову заявленим позивачем вимогам.

Суд не вбачає підстав для задоволення заяви в частині накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0728 га, кадастровий номер :13:004:0021, місце розташування: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , оскільки таке забезпечення не буде відповідати принципу співмірності із заявленими позовними вимогами.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 149-154, 259, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Варода Павло Борисович, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі №607/21951/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Накласти арешт на житловий будинок за АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер майна 33583429), шляхом заборони його відчуження.

У задоволені решти вимог відмовити.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати заявнику та відповідачу для відому, а також у відповідний відділ державної виконавчої служби, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та обтяжень.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотання учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Строк пред`явлення ухвали до виконання 3 роки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення або складення повного тексу судового рішення.

Якщо ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, учасник справи має право на подання апеляційної скарги з клопотанням про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 15 листопада 2023 року.

Головуюча суддя І.М. Черніцька