Провадження № 2/554/4527/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.

при секретарі Грай К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Товариства з обмежено відповідальністю «ОЛЕВІБ», треті особи: приватний нотаріус Харківського МНО Салига Наталія Анатоліївна, приватний нотаріус Харківського МНО Іванова Ольга Сергіївна про визнання правочинів недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в :

04 серпня 2015 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 643/12418/15, провадження № 2/643/4586/15) (том 1 а.с.2-8).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2015 року відкрито провадження у вказаній справі (том 1 а.с.43).

13 січня 2016 року позивач ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_10 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог (том 1 а.с.118).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2016 року цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду (том 1 а.с.161).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 вересня 2016 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 10 травня 2016 року про залишення без розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для подальшого розгляду (том 1 а.с.205-206).

Також судом встановлено, що 14 січня 2016 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про визнання договорів іпотеки припиненими (справа № 642/213/16-ц, провадження № 2/643/1940/16) (том 4 а.с.5-9).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15 січня 2016 року відкрито провадження у цивільній справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про визнання договорів іпотеки припиненими (том 4 а.с.94).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про визнання договорів іпотеки припиненими задоволено (том 4 а.с.106-109).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.06.2017 року заяву ОСОБА_9 про перегляд заочного рішення повернуто заявнику (том 4 а.с.113).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 серпня 2017 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 23.06.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (том 4 а.с.168-170).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року заяву ОСОБА_9 про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року (справа № 642/213/16-ц) залишено без руху, з наданням строку для усунення недоліків (том 5 а.с.3-4).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року (справа № 643/213/16-ц) скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (том 5 а.с.68-69).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 643/12418/15, провадження № 2/643/248/18) об`єднано з позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про визнання договорів іпотеки припиненими (справа № 643/213/16, провадження № 2/643/2806/18), об`єднаній справі присвоєно № 643/12418/15, провадження 2/643/248/18 (том 2 а.с.103).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року цивільну справу ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки та позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про визнання договорів іпотеки припиненими залишено без розгляду (том 2 а.с.234).

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року ухвалу Московського районного суду від 26 травня 2020 року в частині залишення без розгляду позову ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано , справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (том 3 а.с.16-17).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2020 року цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки прийнято до провадження , призначено загальний порядок позовного провадження (том 3 а.с.31-32).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року замінено вибулого позивача ОСОБА_9 на його правонаступника ОСОБА_1 по цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки (том 3 а.с.41-42).

05 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог та остаточно прохав:

-Визнати недійсним виданий 17 вересня 2019 року, серія та номер: б/н, ОСОБА_7 (ТОВ «ОЛЕВІБ») Акт приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ», справжність підпису на якому засвідчено 17 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ольгою Сергіївною за реєстровим № 1115, 1116 та скасувати винесене на його підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 48786060 від 20 вересня 2019 року 15:23:58, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ольгою Сергіївною;

-Визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу, посвідчений 17 червня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною за реєстровим № 904 та скасувати винесене на його підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 30117268 від 17 червня 2016 року 18:33:13, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною;

-Визнати недійсним укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 договір іпотеки, посвідчений 29 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною за реєстровим № 1277 та скасувати винесені на його підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31132069 від 29 серпня 2016 року 14:28:51, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною, та Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31131605 від 29 серпня 2016 року 14:13:44, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною;

-Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 неповернуту частину позичених коштів, збільшену на три проценти річних, процентів за користування позикою у сумі еквівалентній 45614 доларам США та неустойку у сумі 918 000 грн.;

-В рахунок задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за договором позики від 10 листопада 2010 року в редакції відповідно до Договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики на суму заявлених в цьому позові вимог щодо стягнення неповернутої частини позичених коштів у розмірі 29 000 доларів США, процентів за користування позикою у розмірі 15 156 доларів США, трьох процентів річних у розмірі 1 458 доларів США, що загалом становить суму у розмірі 45 614 доларів США та неустойки в сумі 918 000 грн. , - звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення № 5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 із застосуванням визначеної ст. 41 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону;

-З метою збереження предметів іпотеки до моменту їх реалізації, передати ці предмети іпотеки нежитлові приміщення № 5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в управління ОСОБА_1 на період їх реалізації з наданням права обладнання предметів іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до об`єктів нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предметів іпотеки з правом отримання орендної плати (том 3 а.с.121-133).

В обгрунтування позовних вимог вказав, що 10 листопада 2010 року ОСОБА_9 позичив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 36 000 доларів США строком до 10 листопада 2011 року, що підтверджується Договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., № 3524. У п.1 Договору сторони досягли домовленості про повернення позичальниками позикодавцю коштів частинами не менш як по 800 доларів США не пізніше 10 числа кожного місяця, а останній платіж у розмірі 30 800 доларів США.

17 листопада 2011 року ОСОБА_9 додатково позичив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 грошовій кошти у сумі 12 000 доларів США, на підтвердження чого укладений Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Договору позики від 10 листопада 2010 року. Внаслідок цього сума позики збільшилася до 48 600 доларів США, яку боржники зобов`язувалися повернути частинами у строки, визначені у новій редакції п.1 Договору позики, а саме 11 600 доларів США не пізніше 17 листопада 2011 року, наступні часткові повернення по 750 доларів США не пізніше 10 числа кожного місяця та остаточне повернення у сумі 28 750 доларів США не пізніше 10 листопада 2012 року.

В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за Договором позики між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 був укладений 17 листопада 2011 року Договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 поручився перед ОСОБА_9 за повернення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 коштів та став разом з ними солідарним боржником.

Однак з моменту укладення 17 листопада 2011 року Договору про внесення змін та доповнень № 1 до Договору позики по 28 липня 2015 року відповідачі свої зобов`язання не виконали, кошти у сумі 29 000 доларів США не повернули.

Позивач зазначає, що оскільки відповідачі користувалися грошовими коштами, а розмір процентів договором не встановлений, то позивач має право на одержання процентів у розмірі на рівні облікової ставки НБУ за період з 10 листопада 2010 року по 28 липня 2015 року у сумі 15 156 доларів США.

Також позивач вказує, що відповідачі зобов`язані сплатити грошову суму у відповідності до ст. 625 ЦПК України. Оскільки грошові зобов`язання визначені в іноземній валюті, то вимог про стягнення інфляційних втрат не висуває. 3 % річних від простроченої суми за період з 23 листопада 2013 року по 28 липня 2015 року становить 1 458 доларів США.

Отже, позивач прохає стягнути 45 614 доларів США х 27, 8324 (за курсом НБУ) = 1 269 547 грн. 09 коп.

Крім того, сторонами передбачено спосіб забезпечення виконання відповідачами зобов`язання неустойкою, згідно ст. 546 ЦК України. У статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути встановлений договором. Згідно п.7 Договору позики, сторони домовилися, що за прострочення будь-якого строку повернення позики позичальники повинні сплатити неустойку у розмірі 1 500 грн. за кожен день прострочення. Всього прострочення виконання зобов`язань за період з 23 листопада 2013 року по 28 липня 2015 року складає 612 днів, тому до сплати підлягає стягненню 918 000 грн.

Таким чином, до сплати підлягає 2 187 547 грн. 09 коп.

Також з метою забезпечення виконання відповідачами їх зобов`язань за Договором позики від 10 листопада 2010 року за реєстровим № 3524, відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було укладено Іпотечний договір за реєстровим № 3526, посвідчений 10 листопада 2010 року приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І. За умовами Договору іпотеки ОСОБА_3 передав Кредитору під заставу нежитлові приміщення № 5, 6 площею 29,2 кв.м. в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належав Іпотекодовцю ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 14 квітня 2010 року приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В. № 1422.

Того ж дня між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_9 було укладено Іпотечний договір від 10 листопада 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І., за реєстровим номером № 3528. За умовами Договору іпотеки ОСОБА_2 передав Кредитору під заставу нежитлову будівлю літ. «Е-1» загальною площею 154, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належав ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2007 року № 2-10750/07, зареєстрованому в Реєстрі прав власності 12.12.2007.

У зв`язку із укладенням та посвідченням двох договорів про внесення змін та доповнень до договору позики від 10 листопада 2010 року, у ті самі дні були укладені Договори про внесення змін та доповнень до Іпотечних договорів, посвідчених 17 листопада 2011 року приватним нотаріусом ХМНО Карташовою С.І., за реєстровими № 3505 та № 3506.

Також вказує, що вже під час перебування справи у суді ОСОБА_9 відступив право вимоги за Договором позики, в редакції Договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики , а також своїх прав як іпотеко держатель за укладеними ним із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 іпотечними договорами, в редакції відповідних Договорів про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечних договорів, ОСОБА_1 , про що було укладено два Договори відступлення права вимоги 07 червня 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., за реєстровими № №797 та 798.

18 лютого 2021 року ОСОБА_1 дізнався, що право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю літ. «Е-1» загальною площею 154, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка 10 листопада 2010 року була передана в іпотеку ОСОБА_2 первісному кредитору ОСОБА_9 , з 17 вересня 2019 року з невідомих причин зареєстровано за ТОВ «ОЛЕВІБ». Підставою для такої державної реєстрації став акт приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ». Власниками цього товариства є ОСОБА_11 , дочка іпотекодавця ОСОБА_2 , та ОСОБА_12 . Також позивачу стало відомо, що до 17 лютого 2020 року одним із власників вказаного ТОВ «ОЛЕВІБ» був ОСОБА_7 ..

Того ж дня, 18 лютого 2021 року, ОСОБА_1 дізнався, що право власності на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення № 5, 6 площею 29,2 кв.м. в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , які ще 10 листопада 2010 року були передані ОСОБА_3 в іпотеку первісному кредитору ОСОБА_9 , з 17 червня 2016 року зареєстроване за ОСОБА_7 . Підставою для такої державної реєстрації став договір купівлі-продажу, посвідчений 17 червня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. При цьому відразу після набуття цього майна ОСОБА_7 заклав його в іпотеку ОСОБА_8 , уклавши із нею Договір іпотеки від 29 серпня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., за № 904.

При цьому, жодної інформації у Державних реєстрах нерухомого майна, що ОСОБА_1 був та є Іпотекодержателем, не міститься.

ОСОБА_1 вбачає фіктивність вказаних правочинів. Вказує, що 08 лютого 2018 року було скасовано заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 30 березня 2016 року, яким були визнані припиненими договори іпотеки, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні. Отже, підстави проведення вказаних правочинів з приводу відчуження нерухомого майна, були скасовані, а тому іпотечні договори укладені ще у 2010 році не втратили своєї юридичної сили. В подальшому позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був залишений без розгляду. Таким чином, відсутні будь-які юридичні факти про визнання недійсними, припиненими чи нечинними іпотечних договорів, іпотекодержателем в яких є ОСОБА_1 , тому вони не втратили юридичної сили та продовжують свою дію. Вважає, що ефективним відновленням прав у зв`язку із скасуванням незаконного рішення буде саме застосування передбаченою угодою сторін процедура звернення стягнення на іпотечне майно.

Враховуючи, що спосіб задоволення позовних вимог обирає позивач, то він прохає задовольнити свої вимоги на суму, що складається із неповернутої частини позичених коштів, збільшену на три проценти річних, процентів за користування позикою, а загалом 45 614 доларів США та неустойки у сумі 918 000 грн. із застосуванням визначеної положенням ст. 41 Закону України «Про іпотеку» процедури звернення стягнення на нього шляхом його продажу з прилюдних торгів. Також вказує, що згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» саме у рішенні суду про звернення стягнення суд має визначити початкову ціну предмета іпотеки. Крім того, відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» суд може передати майно в управління іпотеко держателю або іншій особі на період до його реалізації. Зазначає, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Тому незалежно від результатів вирішення питання про недійсність вищезазначених правочинів щодо відчуження предметів іпотеки, право власності на предмет іпотеки належить ОСОБА_7 та ТОВ «ОЛЕВІБ», до яких перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечними договорами, незалежно від того, чи доведена до них інформація про обтяження майна іпотекою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Окремо зазначає, що правочини, за якими ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було передано заставлене в іпотеку майна третім особам мають характер фраудаторних, тобто таких, що укладених на шкоду кредитора ОСОБА_1 . Також позивач прохає відновити становище, яке існувало до порушення його прав, тобто до винесення заочного рішення Московським районним судом м.Харкова 30 березня 2016 року, оскільки дії іпотекодавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають ознаки зловживання права. Зважаючи на відсутність єдиної практики застосування судами положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прохає скасувати рішення (та відповідні записи) державного реєстратора.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (том 3 а.с.207-208).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2021 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву ( із збільшеними позовними вимогами), витребувано письмові докази по справі у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Іванової Ольги Сергіївни та приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салиги Наталії Анатоліївни (том 3 а.с. 210-211).

22 квітня 2021 року до суду надійшли докази від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салиги Наталії Анатоліївни, які витребовувалися судом (том 3 а.с.222-254).

Від відповідача ОСОБА_2 22 квітня 2021 року до Московського районного суду м.Полтави надійшов відзив на позов, в якому у задоволенні позову прохав відмовити у повному обсязі, а поданий ним позов прохав задовольнити.

В обгрунтування відзиву вказав, що у провадженні суду знаходиться об`єднана справа про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 643/12418/15) та про визнання договорів іпотеки припиненими (справа № 643/213/16). 10 листопада 2010 року між ним та ОСОБА_9 був укладений іпотечний договір. Вказаний іпотечний договір був укладений з метою забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики від 10.11.2010, відповідно до якого ОСОБА_9 передав у власність відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 39 600 доларів США до 10.11.2011. Після внесення змін та доповнень № 1 до Договору позики 17.11.2011, відповідач передав у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно кошти на суму 388 800 грн., що в еквіваленті становить 48 600 доларів США. Позичальники зобов`язалися солідарно повернути вказану суму не пізніше 10.11.2012 в порядку та строки, передбаченими змінами до Договору, про що були внесені зміни і до Іпотечного договору. Відповідно до п.8 Договору позики сторони домовилися, що виконання позичальниками зобов`язань по поверненню позики буде підтверджуватися розписками про отримання від відповідача або його представника. Повне виконання усіх зобов`язань за цим договором підтверджується наданням від позикодавця (його представника) нотаріально посвідченої заяви про отримання всієї суми позики. Він разом із іншими позичальниками виконали свої зобов`язання за договором позики та повернули грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується рядом розписок. Відповідно до п.17 Іпотечного Договору цей договір набирає чинності з моменту нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотеко держателем. Таким чином, зобов`язання забезпечене іпотекою є виконаним у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії Іпотечного договору. Не надаючи нотаріально посвідченої заяви про отримання всієї суми позики, ОСОБА_9 перешкоджає йому здійснювати право власності на власний розсуд. Прохав у задоволенні позову відмовити (том 6 а.с.1-2).

Від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Іванової О.С. до Московського районного суду м.Харкова надійшла заява, у якій вона повідомила, що згідно реєстру для реєстрації нотаріальних дій 17 вересня 2019 року за реєстровими номерами № 1113-1116, нею було засвідчено справжність підписів ОСОБА_7 та директора ТОВ «ОЛЕВІБ» на двох примірниках акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ» від 17 вересня 2019 року, оригінали яких були видані ОСОБА_7 та ТОВ «ОЛЕВІБ». Згідно п.п.6.1 п.1 гл.7 р.ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 та абз. 3 ст. 78 Закону України «Про нотаріат», нотаріус, засвідчуючи справжність підпису, не посвідчує факти, викладені у документі, а лише підтверджує, що підпис зроблений певною особою. Надати копії цього акту не має можливості, оскільки цей документ не передбачений законодавством України у сфері діяльності нотаріату для зберігання у справах нотаріуса (том 6 а.с.3).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду (том 6 а.с.120).

Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 14 березня 2023 року справу прийнято до провадження Октябрським районним судом м. Полтави та призначено справу до розгляду по суті (том 7 а.с.3).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. У заяві вказав, що не втратив процесуальної зацікавленості у розгляді справи, наполягає на задоволенні позовних вимог (том 7 а.с.36).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення рекомендованих повідомлень (том 7 а.с.14, 31, 70), однак судові повістки поверталися до суду з відмітками «за закінченням строку зберігання» (том 7 а.с.45-46, 64-65). Від відповідача ОСОБА_2 22 квітня 2021 року до суду надійшов відзив на позов, в якому у задоволенні позову прохав відмовити у повному обсязі, а поданий ним позов прохав задовольнити (том 6 а.с.1-2).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення рекомендованих повідомлень (том 7 а.с.12, 30, 76), однак судові повістки поверталися до суду з відмітками «за закінченням строку зберігання» (том 7 а.с.41-42).

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення рекомендованих повідомлень (том 7 а.с.75).

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення рекомендованих повідомлень (том 7 а.с.15, 28, 69), однак судові повістки поверталися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням строку зберігання» (том 7 а.с.39-40, 49-50).

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення рекомендованих повідомлень (том 7 а.с.11, 27, 74), про що свідчить повідомлення про отримання ним судової повістки (том 7 а.с.33), та судова повістка, яка повернулася до суду з відмітками «за закінченням строку зберігання» (том 7 а.с.66-67). Також від відповідача ОСОБА_6 21.09.2015 до суду надійшли письмові пояснення, в яких вказує, що із позовом ОСОБА_9 згоден та вважає його таким, що підлягає задоволенню. Прохав розглядати справу за його відсутності (том 1 а.с.66).

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення рекомендованих повідомлень (том 7 а.с.10, 26, 73), судова повістка повернулася до суду, оскільки адресат відсутній (том 7 а.с.34-35, 53-54).

Відповідач ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення рекомендованих повідомлень (том 7 а.с.9, 25, 71), однак судові повістки поверталися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням строку зберігання» (том 7 а.с.43-44, 57-58).

Представник відповідача ТОВ «ОЛЕВІБ» у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення рекомендованих повідомлень (том 7 а.с.8, 24, 77), однак судові повістки поверталися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням строку зберігання» (том 7 а.с.60-61).

Від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Салиги Н.А. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (том 7 а.с.47), у судове засідання не з`явилася.

Від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Іванової О.С. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (том 7 а.с.37), у судове засідання не з`явилася.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 10 листопада 2010 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим № 3524, на суму 39 600 доларів США строком до 10 листопада 2011 року, згідно п.1 якого позичальники солідарно зобов`язалися в порядку та строки, що передбачені договором, повернути вказану суму. У п.1 Договору сторони досягли домовленості про повернення позичальниками позикодавцю коштів частинами не менш як по 800 доларів США не пізніше 10 числа кожного місяця, а останній платіж не пізніше 10 листопада 2011 року у розмірі 30 800 доларів США (том 3 а.с.134).

Відповідно до п.7 Договору позики за прострочення виконання своїх зобов`язань Позичальники повинні солідарно сплатити на користь Позикодавця штраф (пеню) у розмірі 1 500 грн. за кожен день прострочення (том 3 а.с.134).

17 листопада 2011 року між ОСОБА_10 , яка діє від імені ОСОБА_9 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, уклала із ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики, посвідченого 10 листопада 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим № 3524, згідно п.1 якого сторони домовилися, що позикодавець передав у власність позичальникам 388 800 грн., що на момент укладення договору складало за згодою сторін в еквіваленті 48 600 доларів США. Позичальники зобов`язувалися повернути частинами кошти у строки, визначені у новій редакції п.1 Договору позики, а саме 11 600 доларів США не пізніше 17 листопада 2011 року, наступні часткові повернення по 750 доларів США не пізніше 10 числа кожного місяця та остаточне повернення у сумі 28 750 доларів США не пізніше 10 листопада 2012 року (том 3 а.с.135).

В забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за Договором позики між ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_10 , яка діє від імені ОСОБА_9 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, та ОСОБА_6 17 листопада 2011 року був укладений Договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_6 поручився перед ОСОБА_9 за повернення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 коштів та став разом з ними солідарним боржником (том 3 а.с.136).

З моменту укладення 17 листопада 2011 року Договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики до дати подання позову 28 липня 2015 року відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 повернули лише частину позичених коштів, тому станом на дату подання позову 28 липня 2015 року відповідачі свої зобов`язання не виконали, кошти у сумі 29 000 доларів США не повернули.

Відповідачі вказані обставини не спростували жодними належними та допустимими доказами, а Розписки про одержання частин позики ОСОБА_9 , на які посилається у відзиві відповідач ОСОБА_2 (том 6 а.с.1-2), до цього відзиву не долучені. Суд зазначає, що долучені копії розписок до позову ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про визнання договорів іпотеки припиненим не можуть бути прийняті судом як належні докази, оскільки вони долучені як докази до позову, який судовм залишений без розгляду.

10 листопада 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим № 3526, з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за Договором позики від 10 листопада 2010 року, за реєстровим № 3524. За умовами Договору іпотеки ОСОБА_3 передає ОСОБА_9 нежитлові приміщення № 5, 6 площею 29,2 кв.м. в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належав Іпотекодовцю ОСОБА_3 на праві особистої приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 14 квітня 2010 року приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В. № 1422 (том 3 а.с.142-143, 148-149).

10 листопада 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим номером № 3528. За умовами Договору іпотеки ОСОБА_2 передав ОСОБА_9 в іпотеку нежитлову будівлю літ. «Е-1» загальною площею 154, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Предмет іпотеки належав ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 17 листопада 2007 року № 2-10750/07, зареєстрованому в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.12.2007 (том 3 а.с.144-145, 150-151).

17 листопада 2011 року між ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_10 , яка діє від імені ОСОБА_9 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, та ОСОБА_3 був укладений Договір про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору ( посвідченого 10 листопада 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровими № 3526), який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим № 3505, згідно п.1 якого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_9 388 800 грн., що на момент укладення договору складало за згодою сторін в еквіваленті 48 600 грн., строком виконання до 10 листопада 2012 року. Іпотекодавець передає в іпотеку нежитлові приміщення № 5, 6 площею 29,2 кв.м. в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (том 3 а.с.146).

17 листопада 2011 року між ОСОБА_9 в особі представника ОСОБА_10 , яка діє від імені ОСОБА_9 на підставі дублікату нотаріально посвідченої довіреності, та ОСОБА_3 був укладений Договір про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору ( посвідченого 10 листопада 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровими № 3528), який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим № 3506, згідно п.1 якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_9 388 800 грн., що на момент укладення договору складало за згодою сторін в еквіваленті 48 600 грн., строком виконання до 10 листопада 2012 року. Іпотекодавець передає в іпотеку нежитлову будівлю літ. «Е-1» загальною площею 154, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (том 3 а.с.146).

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 30.03.2016 року задоволено позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про визнання договорів іпотеки припиненим, визнано Іпотечний договір від 10.11.2010 р. з усіма доповненнями та додатками до нього, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрований в реєстрі за № 3528, таким, що припинив свою дію; зобов`язано орган державної реєстрації прав внести записи в Державний реєстр прав про припинення обтяження нерухомого майна у вигляді нежитлова будівлі літ. «Е-1», площею 154,1 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , іпотекою, зареєстрованою в реєстрі за №3528, а також про припинення обтяження цього нерухомого майна забороною відчуження, зареєстрованою в реєстрі № 3529; визнано Іпотечний договір від 10.11.2010 р. з усіма доповненнями та додатками до нього, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрований в реєстрі за № 3526, таким, що припинив свою дію; зобов`язано орган державної реєстрації прав внести записи в Державний реєстр прав про припинення обтяження нерухомого майна у вигляді нежитлових приміщень №5, 6 площею 29,2 кв.м. в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекою, зареєстрованою в реєстрі за №3526, а також про припинення обтяження цього нерухомого майна забороною відчуження, зареєстрованою в реєстрі № 3527 (том 3 а.с.152-153).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2018 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 30 березня 2016 року (справа № 643/213/16-ц) скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження (том 5 а.с.68-69).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 березня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки (справа № 643/12418/15, провадження № 2/643/248/18) об`єднано з позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_9 про визнання договорів іпотеки припиненими (справа № 643/213/16, провадження № 2/643/2806/18), об`єднаній справі присвоєно № 643/12418/15, провадження 2/643/248/18 (том 2 а.с.103).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 травня 2020 року цивільну справу ОСОБА_9 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду (том 2 а.с.234).

Відповідно до Договорів відступлення права вимоги за Іпотечними договорами, посвідченими приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., зареєстрованими в реєстрі за № 3526 та № 3528, від 07 червня 2016 року, посвідчених приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., за реєстровими № №797 та 798, ОСОБА_9 відступив право вимоги за Договором позики, в редакції Договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики , а також своїх прав як іпотеко держатель за укладеними ним із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 іпотечними договорами, в редакції відповідних Договорів про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечних договорів, ОСОБА_1 .

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 251101504 від 02.04.2021 року слідує, що право власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю літ. «Е-1» загальною площею 154, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з 17 вересня 2019 року зареєстровано за ТОВ «ОЛЕВІБ». Підставою для такої державної реєстрації став акт приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ», б/н від 17.09.2019, видавник ОСОБА_7 (том 3 а.с.162).

Власниками ТОВ «ОЛЕВІБ» є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , до 17 лютого 2020 року одним із власників вказаного ТОВ «ОЛЕВІБ» був ОСОБА_7 (а.с.163 том 3).

Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 251102899 від 02.04.2021 року слідує, що право власності на нерухоме майно, а саме нежитлові приміщення № 5, 6 площею 29,2 кв.м. в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з 17 червня 2016 року зареєстроване за ОСОБА_7 . Підставою для такої державної реєстрації став договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 ОСОБА_7 , посвідчений 17 червня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А. Згідно Договору іпотеки від 29 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., за № 904, ОСОБА_7 передав вказане нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_8 (том 3 а.с.164, 223-226, 237).

При цьому, жодної інформації у Державних реєстрах нерухомого майна, що ОСОБА_1 був та є Іпотекодержателем, не міститься.

Щодо стягнення боргу за розпискою

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав умови Договору позики від 10 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим № 3524, а також Договору від 17 листопада 2011 року про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики, посвідченого 10 листопада 2010 року посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І., за реєстровим № 3524, та не повернув грошові кошти у сумі 29 000 доларів США до 10 листопада 2012 року, вказана сума основного боргу підлягає стягненню із відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь позивача.

Щодо стягнення відсотків за користування чужими коштами на підставі частини першої статті 1048 ЦК України.

У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що: «Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти, міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.

Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому зазначена норма права та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.

Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Конвертація суми позики в іноземній валюті для визначення розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ в національну валюту України - гривню - буде суперечити частинам першій, третій статті 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника.

Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, варто мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалася.

Такі висновки щодо періоду стягнення процентів Велика Палата Верховного Суду зробила у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 14-318цс18».

Враховуючи вищезазначену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення відсотків у розмірі 15 156 доларів США на підставі статті 1048 ЦК України, які розраховані у розрахунку позивача (том 3 а.с.122-123).

Щодо стягнення 3 % річних.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня звернення до суду з первісним позовом, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Такі висновки містяться, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 373/2054/16 та від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

Судом встановлено, що позивач здійснив розрахунок заборгованості за Договором позики від 10 листопада 2010 року в редакції Договору про внесенні змін та доповнень № 1 до договору позики від 17 листопада 2011 року, згідно якого сума 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 23 листопада 2013 року по 28 липня 2015 року становить 1 458 доларів США ( прострочена сума 29 000 доларів США, період 612 днів, 1/100%х3%/365 днівх3) (том 3 а.с.123 зворот).

Відповідачі не спростували розміру простроченої суми станом на 23 листопада 2013 року жодними доказами, а тому суд приймає вказаний розрахунок як належний та допустимий, та приходить до висновку про стягнення із відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 3 % річних у сумі 1 458 доларів США.

Щодо вимог про стягнення пені

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою; правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (частина перша статті 547 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою статті 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтями 6 та 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, зокрема, що визначення сторонами його умов.

Згідно з умовами Договору позики від 10 листопада 2011 року (пункт 7) сторони визначили розмір неустойки, що підлягає стягненню з позичальника за прострочення своїх зобов`язань, у розмірі 1500 грн. за кожень день прострочення.

Прострочення відповідачів за Договором позики за період з 23 листопада 2013 року по 28 липня 2015 року складає 612 днів, а тому розмір неустойки, яка підлягає стягненню із відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 становить 918 000 грн. ( 612 днів х 1 500 грн.)

Таким чином, сума заборгованості, яка підлягає стягненню із відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 солідарно на користь ОСОБА_1 становить 29 000 доларів США (неповернута сума позики), 1 458 доларів США (3 % річних від простроченої суми боргу), що разом становить 30 458 доларів США, а також 918 000 грн. (неустойка).

Щодо визнання недійсними Акту приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ» від 17 вересня 2019 року, договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , посвідченого 17 червня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., за реєстровим № 904, та договору іпотеки укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , посвідченого 29 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., за реєстровим № 1277.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання такого договору недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Згідно з частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено таке: «Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14, від 30 листопада 2016 року у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце».

Отже, у справах про оспорювання договору за позовом особи, яка не є його стороною, спершу потрібно встановити, яким чином договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Боржник, який відчужує майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, або виникнення у нього обов`язку зі сплати боргу, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19).

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Судом установлено, що право власності на нежитлову будівлю літ. «Е-1» загальною площею 154, 1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з 17 вересня 2019 року зареєстровано за ТОВ «ОЛЕВІБ» ( підставою для такої державної реєстрації став акт приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ», б/н від 17.09.2019, видавник ОСОБА_7 ), а право власності на нежитлові приміщення № 5, 6 площею 29,2 кв.м. в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з 17 червня 2016 року зареєстроване за ОСОБА_7 ( підставою для такої державної реєстрації став договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 ОСОБА_7 , посвідчений 17 червня 2016 року приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А.). Згідно Договору іпотеки від 29 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Салигою Н.А., за № 904, ОСОБА_7 передав вказане нерухоме майно в іпотеку ОСОБА_8 .

Разом з тим, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відчужуючи вказане нерухоме майно, належне їм на праві власності, одне з якого в подальшому було передано в іпотеку ОСОБА_7 , достовірно знали про розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, так як були учасниками справи № 643/14418/15, що підтверджується, зокрема, Рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки ще на перше судове засідання 31.08.2015 року та у подальші судові засідання ( том 1 а.с.52, 54, 68), заявою ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи від 04.12.2015 (том 1 а.с.106).

Отже, відповідачі могли передбачити негативні наслідки для себе у випадку невиконання судового рішення про стягнення заборгованості за договором позики.

Акт приймання-передачі вкладу від 17 вересня 2019 року та Договір купівлі-продажу від 17 червня 2016 року укладення до ухваленого рішення суду про стягнення боргу, що свідчить про обізнаність відповідачів про матеріальні претензії до них з боку позивача. Крім того, заочне рішення Московсьокго районного суду м.Полтави від 30 березня 2016 року, яким за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано договори іпотеки від 10.11.2020 припиненими, скасовано 08 лютого 2018 року. Отже, Акт приймання-передачі вкладу від 17 вересня 2019 року був укладений після скасування рішення, тоді як діяла презумпція правомірності правочину.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 (провадження № 61-2761/19), в якій, визнаючи за позовом банку (кредитора) договір дарування квартири недійсним, суд касаційної інстанції вказав, що договір дарування був укладений через місяць після пред`явлення позову банку про стягнення кредитної заборгованості і до ухвалення рішення суду про стягнення кредиту, є фраудаторним, так як укладений боржником на шкоду кредитору.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визнання зазначених правочинів недійсними.

Щодо заявлених позовних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію прав та обтяжень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі за текстом - Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з абзацами першим-третім частини 3 статті 26 Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття ,зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» п.2 ч.6 ст.37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав.

У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Оскільки суд дійшов висновку про визнання недійсними правочинів, на підставі яких були прийняті рішення реєстратором про їх державну реєстрацію, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог про скасування Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 48786060 від 20 вересня 2019 року 15:23:58, прийнятого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ольгою Сергіївною, рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 30117268 від 17 червня 2016 року 18:33:13, прийнятого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А., рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31132069 від 29 серпня 2016 року 14:28:51, прийнятого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною, та рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31131605 від 29 серпня 2016 року 14:13:44, прийнятого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Н.А.

Щодо позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та передачі предметів іпотеки в управління позивача.

Іпотека, як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Як передбачено ч.ч. 1 і 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За змістом положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Суд зауважує, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Частина 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Оскільки наявними у матеріалах справи належними, допустимими та достовірними доказами, неспростованими відповідачем, підтверджується факт неналежного виконання боржником основного зобов`язання, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, є вимога позивача, як іпотекодержателя, про звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням визначеної ст. 41 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Також обґрунтованою є вимога про передачу предметів іпотеки в управління позивача на період їх реалізації з наданням права обладнання предметів іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до об`єктів нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предметів іпотеки з правом отримання орендної плати.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази із врахуванням наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості, а також задоволення у повному обсязі інших заявлених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 3 654 грн. у 2015 році при подачі первісного позову за 1 майнову та 4 немайнових вимоги (у максимальному розмірі трьох мінімальних заробітних плат (1218 грн х 3)), а також 2724 грн. у 2021 року за три немайнові вимоги ( 908 грн. х3) (том 1 а.с.1, том 3 а.с.120).

Враховуючи, що судом позов задоволено частково, судовий збір стягується пропорційно задоволеним позовним вимогам, відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Позивачем, після збільшення позовних вимог пред`явлено 1 вимогу майнового характеру ( судовий збір 3 166, 80 грн.) та 2 вимоги немайнового характеру ( судовий збір 243, 60 грн. х 2) (за первісні вимоги пред`явлені у 2015 році після уточнення) ( всього 3 654 грн.), а також 3 вимоги немайнового характеру ( пред`явлені у 2021 році) (судовий збір 908 грн. х3).

За частково задоволену вимогу про стягнення коштів за договором позики судовий збір стягується на користь ОСОБА_1 із відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у рівних частках у сумі по 513 грн. з кожного ( 2 565 грн.) ( 81 % задоволених позовних вимог від 3 166, 80 грн. ( 81 % =1 765 646, 14 грн. еквівалент до задоволених 30 458 доларів США по курсу 27, 83 грн. від заявлених 2 187 547, 09 грн.)

За позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та передачу майна в управління із відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню по 97 грн. 44 коп. з кожного (243, 20 грн. х 2= 487, 20 грн. : 5).

За позовну вимогу про визнання недійсним Акту та скасування державної реєстрації із ОСОБА_7 та ТОВ «Олевіб» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню по 454 грн.

За позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу із ОСОБА_7 та ОСОБА_3 підлягає стягненню по 454 грн.

За позовну вимогу про визнання недійсним договору іпотеки із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягає стягненню по 454 грн.

Всього із відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню по 610, 44 грн. з кожного, із відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1064, 44 грн., із відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 908 грн., із ТОВ «ОЛЕВІБ» на користь ОСОБА_1 - 454 грн., із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 - 454 грн.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 229, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 неповернуту частину позичених коштів, три проценти річних у сумі 30 458 доларів США та неустойку у сумі 918 000 грн.

Визнати недійсним виданий 17 вересня 2019 року, серія та номер: б/н, ОСОБА_7 (ТОВ «ОЛЕВІБ») Акт приймання-передачі вкладу до статутного капіталу ТОВ «ОЛЕВІБ», справжність підпису на якому засвідчено 17 вересня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ольгою Сергіївною за реєстровим № 1115, 1116 та скасувати винесене на його підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 48786060 від 20 вересня 2019 року 15:23:58, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Івановою Ольгою Сергіївною.

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 договір купівлі-продажу, посвідчений 17 червня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною за реєстровим № 904 та скасувати винесене на його підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 30117268 від 17 червня 2016 року 18:33:13, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною.

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 договір іпотеки, посвідчений 29 серпня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною за реєстровим № 1277 та скасувати винесені на його підставі Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31132069 від 29 серпня 2016 року 14:28:51, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною, та Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 31131605 від 29 серпня 2016 року 14:13:44, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою Наталією Анатоліївною.

В рахунок задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 за договором позики від 10 листопада 2010 року в редакції відповідно до Договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики на суму заявлених в цьому позові вимог щодо стягнення неповернутої частини позичених коштів у розмірі 29 000 доларів США, трьох процентів річних у розмірі 1 458 доларів США, що загалом становить суму у розмірі 30 458 доларів США та неустойки в сумі 918 000 грн. , - звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення № 5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 із застосуванням визначеної ст. 41 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом продажу на прилюдних торгах за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

З метою збереження предметів іпотеки до моменту їх реалізації, передати ці предмети іпотеки нежитлові приміщення № 5,6 в літ. «У-1», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю літ. «Е-1», яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в управління ОСОБА_1 на період їх реалізації з наданням права обладнання предметів іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до об`єктів нерухомого майна, зміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, укладання договорів оренди предметів іпотеки з правом отримання орендної плати.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути в рівних частках із відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 610, 44 грн. з кожного.

Стягнути із відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1064, 44 грн.

Стягнути із відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 судовй збір у сумі 908 грн.

Стягнути із ТОВ «ОЛЕВІБ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454 грн.

Стягнути із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_5 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Відповідач ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_8 , реєстраційний номер облікової картки платника НОМЕР_7 .

Відповідач ОСОБА_8 , останнє відоме місце знаходження: АДРЕСА_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Салига Наталія Анатоліївна, місце знаходження: 61023 м.Харків, вул.Сумська, 128.

Третя особа, яка заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Іванова Ольга Сергіївна, місце знаходження: 61001 м.Харків, просп. Московський, 35.

Суддя Л.І. Савченко