ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9713/23

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1327/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі 12 114,43 грн, а також витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2 500 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2022 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 вересня 2022 року і до закінчення навчання у Київському політехнічному інституті ім. Ігоря Сікорського (строк навчання до 30 червня 2026 року), але не більше як до досягнення ним 23 років. Відповідач ухиляється від сплати аліментів на утримання сина, внаслідок чого виникла заборгованість по їх сплаті за період з 27 вересня 2022 року по 31 грудня 2022 року в розмірі 20 284,83 грн. Згідно з проведеним позивачкою розрахунком за період з 01 жовтня 2022 року по 10 березня 2023 року сума пені за прострочення сплати аліментів становить 12 114,43 грн, яку просила стягнути з відповідача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2023 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 8 139,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 721,35 грн судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 343,80 грн витрат на правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 820,25 грн витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним і необгрунтованим, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не враховано відсутність вини заявника в утворенні заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначає, що 05 грудня 2022 року ОСОБА_2 звертався з рапортом до командира ВЧ 3082, в якому просив дати вказівку щомісячно з його грошового забезпечення проводити утримання в розмірі 1/6 частки та перерахувати кошти на картковий рахунок ОСОБА_1 , проте фінансова служба повідомила, що відрахування буде проводено лише за наявності постанови державного виконавця. Після цього відповідач направив ОСОБА_1 листа, в якому просив звернути виконавчий лист до виконання для отримання аліментів. ОСОБА_1 не заперечувала факт направлення її такого листа, що свідчить про намагання відповідачем врегулювати сплату аліментів у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що був обізнаний щодо необхідності сплати аліментів у день ухвалення судового рішення, оскільки при його проголошенні Деснянським районним судом м. Чернігова 10 листопада 2022 року сторони не були присутні у судовому засіданні.

У наданому відзиві ОСОБА_1 , не погоджуючись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2 , просить у задоволенні його апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Доводи відзиву зводяться до того, що заяв від відповідача позивачка не отримувала, докази направлення їй листа в матеріалах справи відсутні.

Указує на те, що наданий відповідачем рапорт не містить доказів прийняття його саме датою написання, оскільки не містить реквізитів вхідної документації, такий рапорт можливо виготовити в момент підготовки відзиву в суді першої інстанції. Начальником фінансової служби ВЧ 3082 накладено резолюцію на рапорт відповідача та прийнято його 05 грудня 2022 року до виконання, а отже, не відповідає дійсності твердження ОСОБА_2 про те, що фінансова служба відмовила в утриманні та перерахуванні 1/6 частки грошового забезпечення на підставі рапорту.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити, виходячи з наступного.

За правилами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 2, 5 ст. 263 ЦПК України визначено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 має сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання їх сина на період навчання, належних та допустимих доказів вжиття ОСОБА_2 всіх можливих заходів щодо належного виконання зобов`язання та виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з його вини не надано. Суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів починаючи з 10 листопада 2022 року (дата ухвалення рішення про стягнення аліментів) до 10 березня 2023 року.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з наведеним вище висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

У справі встановлено, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 10 листопада 2022 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 вересня 2022 року і до закінчення ним навчання у Київському політехнічному інституті ім. Ігоря Сікорського (строк навчання до 30 червня 2026 року), але не більше як до досягнення ним 23 років.

11 листопада 2022 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист (а.с. 8-9).

05 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернувся із рапортом до командира ВЧ 3082, в якому просив надати вказівку начальнику фінансової служби щомісячно з його грошового забезпечення проводити утримання в розмірі 1/6 частки на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років (а.с. 35).

16 грудня 2022 року ОСОБА_2 звертався до ОСОБА_1 з листом, в якому просив з метою своєчасного виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігові від 10 листопада 2022 року у справі № 750/6138/22, надіслати виконавчий лист, з обов`язковим зазначенням реквізитів необхідних для отримання грошових коштів (а.с. 36).

28 грудня 2022 року старшим державним виконавцем Славутицького відділу ДВС у Вишгородському районі Київської області у ВП № 70621780 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 750/6138/22, виданого 11 листопада 2022 року Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки заробітку щомісяця, починаючи з 27 вересня 2022 року і до закінчення ним навчання у Київському політехнічному інституті ім. Ігоря Сікорського (строк навчання до 30 червня 2026 року), але не більше як до досягнення ним 23 років (а.с. 10-11).

20 січня 2023 року старшим державним виконавцем Славутицького відділу ДВС у Вишгородському районі Київської області у ВП № 70621780 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у ВЧ 3082 (а.с. 12).

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 20 січня 2023 року № 1160, складеного старшим державним виконавцем Царик В.Г., станом на 01 січня 2023 року за матеріалами виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить 20 284,83 грн (а.с. 5).

За розрахунком ОСОБА_1 , загальна сума пені з 01 жовтня 2022 року по 10 березня 2023 року становить 12 114,43 грн (а.с. 4).

Частиною першою статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів необхідно вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Згідно із ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів, не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України).

Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення ст. 8 СК України та ч.1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) зазначено, що у СК України не передбачені випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів за період з 10 листопада 2022 року по 10 березня 2023 року у сумі 8 139,80 грн не ґрунтується на матеріалах справи та не відповідає вимогам закону.

ОСОБА_1 , посилаючись на ухилення відповідача від сплати аліментів, просила стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів у період з 27 вересня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Відповідач, заперечуючи проти доводів позивачки, наполягав на тому, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини, а внаслідок бездіяльності позивачки та державного виконавця.

Як встановлено в ході розгляду цієї справи, 10 листопада 2022 року рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/6138/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 вересня 2022 року і до закінчення ним навчання у Київському політехнічному інституті ім. Ігоря Сікорського (строк навчання до 30 червня 2026 року), але не більше як до досягнення ним 23 років.

На виконання наведеного рішення 11 листопада 2022 року видано виконавчий лист у ВП № 70621780 (а.с. 8-9).

28 грудня 2022 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження у ВП № 70621780 (а.с. 10-11).

20 січня 2023 року постановою державного виконавця у ВП № 70621780 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід у ВЧ 3082 (а.с. 12).

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 27 вересня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

З наданого до суду першої інстанції розрахунку заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів вбачається, що у період з вересня 2022 року по грудень 2022 року, тобто до початку вчинення виконавчих дій та звернення стягнення на доходи боржника, державним виконавцем було нараховано заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 20 284,83 грн (а.с. 5).

Із виписок АТ КБ «ПриватБанк» по надходженню по картці/рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 24 січня 2023 року, тобто одразу після звернення стягнення на доходи боржника, надійшли аліменти із ВЧ 3082 у сумі 1 851,68 грн, 04 лютого 2023 року 14 456 грн, 09 лютого 2023 року 10 034, 07 грн, 11 березня 2023 року 8 971,60 грн, а всього на загальну суму 35 313,44 грн грн (а.с. 13, 14, 15).

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача про відсутність вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів з огляду на таке.

Є хибними твердження позивачки про те, що обов`язок сплачувати аліменти у відповідача виник з дня звернення з позовом про стягення аліментів, тобто з 27 вересня 2022 року, оскільки між стрононами існував спір щодо цього питання, який вирішувався судом. Строк розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, від відповідача не залежав. Тобто виникнення боргу по аліментах з 27 версня 2022 року по 10 листопада 2022 року відбулось не з вини ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач з метою належного виконання рішення про стягнення з нього аліментів, зокрема, 05 грудня 2022 року, тобто до відкриття виконавчого провадження, звертався з рапортом до командира ВЧ 3082 про надання вказівки начальнику фінансової служби щомісячно з його грошового забезпечення проводити утримання в розмірі 1/6 частки на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення ним навчання, але не більше як до досягнення ним 23 року (а.с. 35).

Апеляційни суд відхиляє доводи позивачки про те, що наданий відповідачем рапорт не містить доказів прийняття його саме датою написання, оскільки не містить реквізитів вхідної документації, і його можливо виготовити під час підготовки відзиву в суді першої інстанції, оскільки належними доказами вони не підтверджені, а отже є припущеннями, на яких не може грунуватись судове рішення. Указаний рапорт містить необхідні реквізити, в тому числі і щодо його реєстрації датою, про яку зазначає відповідач, та резолюцію: «встановленим порядком».

Рішення суду набрало чинності лише 10 грудня 2022 року.

Заперечуючи отримання від ОСОБА_1 листа, датованого 16 грудня 2022 року щодо звернення виконавчого документа до виконання рішення Деснянського районного суду м. Чернігові від 10 листопада 2022 року у справі № 750/6138/22, позивачка не пояснює, чому, ініціювавши спір в судовому порядку та отримавши виконавчий документ, звернулась до ВДВС лише в грудні 2022 року, спрявши таким чином збільшенню розміру заборгованості по сплаті аліментів.

Відкривши виконавче провадження 28 грудня 2022 року, державний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника лише 24 січня 2023 року, тобто майже через місцяь.

Вже 24 січня 2023 року, тобто одразу після звернення стягнення на доходи боржника, надійшли аліменти із ВЧ 3082 у сумі 1 851,68 грн, 04 лютого 2023 року 14 456 грн, 09 лютого 2023 року 10 034, 07 грн, 11 березня 2023 року 8 971,60 грн, а всього на загальну суму 35 313,44 грн грн.

Не встановлено, що відповідач, знаючи про обов`язок сплати аліментів, ухилявся від його виконання, зокрема, прямо відмовився від їх сплати або приховував місце роботи, заробіток, (дохід), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, змінив місце роботи чи місця проживання, штучно створив обставини, що унеможливили своєчасне стягнення з нього коштів, тощо. Колегія суддів вважає, що заборгованість по сплаті аліментів за заявлений позивачкою період (з 27 вересня 2022 року по 31 грудня 2022 року) виникла технічно, а не з вини ОСОБА_2 , тому підстави для застосування до нього відповідальності у вигляді стягнення пені, відсутні.

Беручи до уваги невідповідність висновків районного суду обставинам справи, допущення порушень у застосуванні норм матеріального права, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

Позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено 1 610,40 грн судового збору (а.с. 83).

Зважаючи на те, що апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції вцілому і позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, відповідачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1 610,40 грн.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що представництво інтересів ОСОБА_2 у суді першої інстанції здійснював адвокат Кушнеренко Є.Ю. на підставі договору № 210 про надання правової допомоги від 20 липня 2023 року (а.с. 39), ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1058901 від 21 липня 2023 року (а.с. 43).

Згідно з актом виконаних робіт від 21 липня 2023 року, об`єм виконаних робіт становить: консультація ОСОБА_2 щодо підстав та порядку стягнення пені за прострочення сплати аліментів 30 хв.; аналіз наданих документів 30 хв.; написання та подання відзиву на позов 1 год. Усього витрачено 2 год (а.с. 40).

На підтвердження понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції надано квитанцію до прибуткового касового ордеру № 210 від 20 липня 2023 року про сплату 2 500 грн (а.с. 42).

Клопотання щодо необґрунтованості заявленого стороною відповідача розміру витрат на правничу допомогу або його зменшення ОСОБА_1 не заявляла, хоча скористалась правом подати відповідь на відзив (а.с. 46-47).

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 500 грн понесених витрат на професійну правничу правову допомогу у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 вересня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в сумі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) грн 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн витрат на професійну правничу правову допомогу у суді першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова