Провадження № 2/761/7310/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Сіромашенко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Золотоворітська» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСББ «Золотоворітська» до ОСОБА_1 , в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в період з 01.04.2018 по 30.04.2020 у вигляді сплатити за постачання холодної води, гаряче водопостачання, опалення, утримання будинку і прибудинкової території, утримання паркомісця та внесків на ремонтні роботи, в розмірі: 20 160,13 грн;

стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в період з 01.05.2020 по 28.02.2020 у вигляді сплатити за постачання холодної води, гаряче водопостачання, опалення, утримання будинку і прибудинкової території, утримання паркомісця та внесків на ремонтні роботи, в розмірі: 49 646,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не в повному обсязі сплачуються кошти за наданні їй комунальні послуги по обслуговуванню будинку, прибудинкової території, паркінгу, внесків на ремонтні роботи та комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_1 та машиномісці НОМЕР_1 , яке знаходиться в підземному автопаркінгу по АДРЕСА_2 , власником яких вона є, в зв`язку з чим за період з 01.04.2018 по 28.02.2023 виникла заборгованість в розмірі 69 806,68 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2023 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.05.2023 відкрито провадження в цивільній справі та розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29.06.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просила відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим що відповідач жодних послуг з моменту набуття права власності не отримувала, посилається на те що розмір внесків не встановлений у належний спосіб ОСББ «Золотоворітська».

14.07.2023 від позивача надійшла заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив її задовольнити та стягнути витрати на професійну правничу допомогу 25000 грн.

01.08.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просив заяву задовольнити повністю. Відповідь на відзив обґрунтовував тим, що внески на утримання майна були встановлені відповідно до вимог статуту позивача та закону, посилався на те що послуги відповідач отримувала, за що систематично, але не в повному обсязі сплачувала.

Суд, дослідивши документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1 та машиномісця № НОМЕР_1 , яке знаходиться в підземному автопаркінгу по АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.04.2023.

ОСББ «Золотоворітська» є обслуговуючою організацією (об`єднання) житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та надає власникам житлових та нежитлових приміщень будинку, власникам машиномісць, послуги з утримання будинку та прибудинкової території, комунальні послуги та забезпечує належне утримання та експлуатаційне обслуговування житлового та нежитлового фонду, машиномісць в підземному автопаркінгу, що визнано сторонами.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 розділу 1 Статуту позивача, затвердженого протоколом №78 Загальних зборів співвласників від 30.11.2016, позивача створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до п. 2.3. розділу 2 Статуту завданням та предметом діяльності позивача є: забезпечення реалізації прав співвласників на володіння та користування спільним майном; забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території; забезпечення співвласників житлово-комунальними та іншими послугами належної якості за обґрунтованими цінами; забезпечення виконання співвласниками своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання; інші завдання, які визначені загальними зборами співвласників в межах їх компетенції.

Звертаючись з цим позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги (за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, утримання паркомісця, внески на ремонтні роботи, за холодне і гаряче водопостачання, опалення) за період часу з 01.04.2018 по 28.02.2023 в розмірі 69806,68 грн.

Згідно п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Положеннями ст. ст. 151, 162 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Зміст положення частини четвертої статті 319 ЦК України про те, що власність зобов`язує, яке має більш загальний характер, фактично розкривається через закріплений у наступній частині цієї статті принцип, що забороняє власникові використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Крім того, згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з тим, згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Також, у відповідності до положень п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Разом з цим, при визначенні розміру заявленої до стягнення суми, позивач виходить з того, що розмір внесків встановлений рішенням Загальних зборів позивача, оформлених протоколом загальних зборів об`єднання №93 від 28.12.2017 (на 2018 рік), які в подальшому на 2020 та 2022 роки були продовжені рішеннями правління позивача, оформленими протоколами засідання правління позивача №101 від 09.12.2019, №07-12/2020 від 07.12.2020, №08-12/2021 від 08.12.2021.

Відповідно до п. 4.2. статуту ОСББ «Золотоворітська» до виключної компетенції загальних зборів належать: затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення порядку сплати, переліку та розміру внесків і платежів співвласників.

Згідно п. 4.4. Статуту ОСББ «Золотоворітська» у загальних зборах мають право брати участь всі співвласники. Інтереси співвласника, який особисто не бере участі в загальних зборах, може представляти його представник, який представляє інтереси співвласника на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Кожний співвласник квартири або нежитлового приміщення розташованих у багатоквартирному будинку, під час голосування має один голос (п. 4.6 Статуту) Відповідно до п. 4.7 Статуту рішення на загальних зборах приймаються шляхом відкритого поіменного голосування. Рішення про затвердження статуту та змін до нього, визначення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників, порядок управління та користування спільним майном, передачу у користування фізичним та юридичним особам спільного майна, а також про реконструкцію багатоквартирного будинку, квартири та нежитлового приміщення співвласника, або зведення господарських споруд вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало не менш ніж дві третини загальної кількості усіх співвласників.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку це юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Згідно зі ст. 4 ЗУ вказаного Закону, об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Об`єднання є юридичною особою, що створюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 15 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що до обов`язків співвласника, серед іншого, віднесені й обов`язки виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Як зазначає позивач в позовній заяві та надає довідки, що у період з 01.04.2018 по 28.02.2023 відповідачу було нараховано: за утримання будинку та прибудинкової території 195736,63 грн., що підтверджується довідкою від 25.04.2023 № 41/23; за утримання паркомісця 17890,57 грн., що підтверджується довідкою від 25.04.2023 № 41/23; за внески на ремонтні роботи 27290,45 грн., що підтверджується довідкою від 25.04.2023 № 41/23; за холодне водопостачання 11716,04 грн., що підтверджується довідкою від 25.04.2023 № 38/23; за гаряче водопостачання 57858,02 грн., що підтверджується довідкою від 25.04.2023 № 39/23; за опалення квартири 58919,21 грн., що підтверджується довідкою від 25.04.2023 № 40/23.

Разом з цим, відповідач в запереченнях на позовну заяву посилається на висновки суду у справі № 910/7218/20, які зроблені в постанові Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2021, яка набрала законну силу, а саме: «відповідач, як власник машиномісць загальною площею 51,3 кв.м., які знаходяться в спірному багатоквартирному будинку, відповідно до приписів чинного законодавства, зобов`язаний нести витрати утримання вказаного майна, проте, оскільки позивачем, окрім протоколу загальних зборів учасників позивача №93 від 28.12.2017 та протоколів засідання правління позивача №97 від 07.12.2018 року та №100 від 09.12.2019, не надано жодних інших доказів на підтвердження розміру заявлених до стягнення витрат (договори з виконавцями послуг та докази їх виконання тощо), що виключає можливість суду як встановлення розміру таких витрат так і, відповідно, визначення обґрунтованості заявленої до стягнення суми внесків, правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення суми заборгованості по внескам на утриманню паркомісць без газопостачання у розмірі 20 856, 48 грн., нарахованих за період з 01.05.2018 по 30.04.2020 відсутні».

Відповідно до ст. 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Статтею 10 ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» встановлено, що:

- вищим органом управління об`єднання є загальні збори (ч. 2);

- загальні збори скликаються і проводяться в порядку, передбаченому цим Законом для установчих зборів, правлінням об`єднання або ініціативною групою з не менш як трьох співвласників (ч. 3);

- рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників (ч. 5);

- до виключної компетенції загальних зборів співвласників, серед іншого, відноситься: визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків і платежів співвласників (ч. 9).

Положення щодо виключної компетенції загальних зборів позивача у питанні встановлення переліку та розмірів внесків і платежів співвласників позивача визначено зокрема і п. 7.2 Статуту.

Як зазначає позивач в позові, загальними зборами позивача з дотриманням вимог законодавства та Статуту ОСББ "ЗОЛОТОВОРІТСЬКА", затверджено кошторис на 2018 рік, яким встановлені внески на утримання загального майна та комунальні послуги (з квартири, сума в розмірі 17 грн. 76 коп. за 1 кв.м. житла; з паркомісця, сума в розмірі: 16 грн. 94 коп. за 1 кв.м. паркомісця), внески на ремонтний фонд (з квартири, сума в розмірі 2 грн. 4762 коп. за 1 кв.м. жигла), що підтверджується протоколом № 93 від 28.12.2017. У зв`язку з введенням на території України карантинних обмежень, для запобігання поширенню хвороби COVID-19 та введенням на території України воєнного стану, наступні загальні збори ОСББ "ЗОЛОТОВОРІТСЬКА" були проведені лише у 2019 році, але як на вказаних загальних зборах, так і в подальшому кошторис на утримання будинку рішенням загальних зборів не затверджувався. Для продовження належного утримання будинку АДРЕСА_2 та керуючись абз. 3 п.7.6. Статуту ОСББ «Золотоворітська», дія затвердженого загальними зборами кошторису на 2018 рік, рішеннями правління ОСББ «Золотоворітська» була продовжена, що підтверджується: протоколом правління № 97 від 07.12.2017, протоколом правління № 97 від 07.12.2018, протоколом правління № 101 від 09.12.2019, протоколом правління № 7-12/2020 від 07.12.2020, протоколом правління № 8-12/2021 від 08.12.2021 та протоколом правління № 5-12/2022 від 05.12.2022.

З огляду на вказане вище суд вважає, що кошторис та розрахунок загального майна та комунальні послуги для визначення сум щомісячних платежів та внесків на 2018 рік, не є належним доказом, який підтверджує затвердження загальними зборами позивача розміру внесків на утримання майна у визначений законодавством спосіб, як наслідок суд критично оцінює, продовження дії тарифів на утримання майна у 2020-2022 р.р., шляхом продовження вищевказаного рішеннями правління ОСББ «Золотоворітська», оформленими протоколами засідання правління позивача №101 від 09.12.2019., №07-12/2020 від 07.12.2020, №08-12/2021 від 08.12.2021, оскільки останні встановлені у спосіб, який суперечить ЗУ «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

За таких обставин матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження встановлення розміру внесків за утримання нерухомого майна та формування тарифу, відповідно до яких відповідачу позивачем нарахована заборгованість.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, з огляду на викладене вище, враховуючи норми діючого законодавства та надані сторонами докази, проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що жодних належних, достатніх та достовірних доказів, які б доводили викладені у позовній заяві твердження позивача, до позовної заяви не долучено та суду не надано, отже, твердження позивача ґрунтуються на припущеннях, відтак, не можуть бути прийняті судом як докази на підтвердження дійсних обставин справи, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, відтак, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 77-81, 141,259, 263, 264, 265, 268, 352, 355 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСББ «Золотоворітська» до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Судця: