ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/6122/21 Головуючий суддя І інстанції Єрмоленко В. Б.
Провадження № 22-ц/818/2121/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 червня 2023 року, по цивільній справі № 639/6122/21, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн., завдану неправомірними діями відповідача.

Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 2018 р., приблизно о 12 год.30 хв. ОСОБА_1 , перебуваючи біля дитячого майданчику поблизу багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 , роблячи зауваження, умисно силою схопив на той момент трирічного сина позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обидва плеча руками, а потім здавив і почав трясти. В результаті протиправного діяння відповідач спричинив малолітній дитині гематоми в ділянці правого та лівого плеча, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.10.2022 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрито, цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Вказує, що внаслідок вчинення злочину відповідачем, ОСОБА_2 матері дитини, яка стала жертвою насильства, була завдана моральна шкода, що полягає в душевних стражданнях, оскільки наслідки призвели не лише до шкоди здоров`ю дитини, а і до появи у неї пригніченого емоційного стану, з огляду на вік дитини, неможливість оборонятися, йому дотепер страшно гратися на дитячих майданчиках та у інших публічних місцях, бо хтось може його скривдити або ж побити, дитина змінилася у поведінці, стала тривожною, неспокійною, настороженою та недовірливою.

Зазначає, що у листопаді 2018 р., квітні 2019 р. дитину направляли на лікування до медичного закладу, де поставлено невротичний діагноз, пов`язаний зі стресом та соматоформним розладом. Стан дитини безпосередньо вплинув на позивача, що також призвело до душевних страждань. Внаслідок події , у позивача виникла вимушена та надмірна стурбованість за безпеку дитини та її психологічний стан, а ці побоювання за сина змінило звичайний життєвий уклад, що призводить до втрати ефективності на роботі, нормального відпочинку та сну. Багато часу витрачено на звернення до поліції, слідчі дії та участь у судових засіданнях. Як зазначає позивач, ОСОБА_1 навіть в суді вів себе зухвало та продовжував проявляти агресію щодо дитини та інших учасників процесу, дотепер такі прояви відбуваються при зустрічі дитини на вулиці. З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Окремих вимог про відшкодування моральної шкоди, яка була завдана дитині, позивачка до суду не заявляла.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану неправомірними діями, у розмірі 50000 грн, а також понесені витрати 2270 грн, а всього 52270 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 серпня 2023 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати, та у задоволенні позову відмовити.

Скарга мотивована тим, що він не спричиняв тілесні ушкодження дитині позивача у дані справі і обвинувачення в цьому є надуманими. Вказує, що він є потерпілим від незаконних дій чоловіка позивача, що встановлено вироком суду першої інстанції.

Зауважує, що судом безпідставно вважав доведеним його вину у скоєнні злочину, проте вирок відносно нього відсутній.

Звертає увагу, що розгляд справи без його участі позбавило його можливості подати до суду відзив на позовну заяву та інші процесуальні документи, що вважає порушенням його права на справедливий розгляд справи.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників. Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

3. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції повністю не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції вважав доведеним і встановленим факт заподіяння моральної шкоди потерпілій дитині ОСОБА_5 , якій на момент вчинення злочину виповнилось 3 роки, законному представнику потерпілого, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та настанням шкідливих для дитини наслідків.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд, встановивши причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та настанням шкідливих наслідків для потерпілої дитини, врахувавши глибину та тривалість душевних, фізичних та психологічних страждань, ступень моральних переживань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірних дій, що вчинив відповідач, дійшов висновку, що розмір такого відшкодування в сумі 50 000 грн. відповідає вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів не повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до частини першої яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Так, під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Жовтневим районним судом м. Харкова розглядався обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому в ЄРДР 10.04.2020 р. № 0000580 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Так, ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що 08.09.2018 о 12 год. 30 хв., перебував біля дитячого майданчика, розташованого поблизу багатоповерхового житлового будинку АДРЕСА_1 , де став ініціатором конфлікту на грунті раптово сформованих неприязних відносин зі своїм малолітнім сусідом ОСОБА_5 , 2014 року народження.Саме в той час у ОСОБА_1 виник злочинний умисел, спрямований на спричиненні малолітній дитині тілесних ушкоджень будь-якого ступеня тяжкості. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_1 спочатку підійшов до ОСОБА_5 ,а потім, використовуючи свою фізичну перевагу над дитиною, нехтуючи тією обставиною, що перед ним малолітня особа, проявляючи надмірну агресію, умисно силою схопив його за обидва плеча руками , а потім здавив їх та почав трясти потерпілого. Від отриманих тілесних ушкоджень малолітній ОСОБА_5 заплакав і лише після цього ОСОБА_1 , вважаючи виконаними до кінця свої протиправні дії, припинив насильство у відношення малолітнього та з місця скоєння злочину зник.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.10.2022 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, а кримінальну справу відносно нього закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності. Цивільний позов законного представника потерпілого ОСОБА_4 залишено без розгляду.

Суд першої інстанції вказав, що зазначеною ухвалою визнано, що невизнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення. Судом не встановлено обставин для звільнення ОСОБА_1 кримінальної відповідальності з реабілітуючих обставин.

Колегія суддів погоджується з доводами скарги про те, що вказані ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.10.2022 про звільнення від кримінальної відповідальності та обвинувальний акт по кримінальному провадженню не є вироком, а тому покликання на неї у обраний судом першої інстанції спосіб порушує презумпцію невинуватості позивача, а отже встановлені вказаною ухвалою обставини не мають преюдиціального значення у даній справі, внаслідок чого суд апеляційної інстанції вважає помилковим покликання суду на вказаний документ, виходячи з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 8 ст. 10 ЦПК України у разі невідповідності правового акта міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір України.

Частина друга статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 містить наступну норму: кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України лише вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

ЄСПЛ висловив правову думку, що після припинення кримінального провадження презумпція невинуватості вимагає, щоб відсутність судимості особи зберігалася в будь-якому іншому провадженні будь-якого характеру (див. рішення у справі «Vanjak v. Croatia» від 14 січня 2010, заява № 29889/04, § 41; «Љikiж v. Croatia», від 15 липня 2010, заява № 9143/08, § 47).

Презумпція невинуватості буде порушена, якщо вину обвинуваченого раніше не було доведено у відповідності із законом та, зокрема, якщо він не мав можливості реалізувати своє право на захист, а судове рішення стосовно нього відображає думку, що він є винним. Це може бути так навіть за відсутності будь-якого формального висновку: достатньо, щоб були деякі міркування, які натякують на те, що суд вважає обвинуваченого винним (див. Рішення ЄСПЛ від 12 липня 2013 року у справі «Аллен проти Сполученого Королівства» (CASE OF ALLEN v. THE UNITED KINGDOM), заява № 25424/09, п. 120).

У справах, пов`язаних з позовами щодо цивільної компенсації, поданими потерпілими сторонами, незалежно від того, чи завершилося кримінальне провадження закриттям справи або ж виправданням, ЄСПЛ підкреслив, що хоча звільнення від кримінальної відповідальності повинне враховуватися в цивільному провадженні щодо компенсації, воно не повинне перешкоджати встановленню цивільної відповідальності щодо виплати відшкодування, яка випливає з тих же самих фактів, але на основі менш суворого тягаря доказування. Однак якщо рішення національного суду про відшкодування міститиме заяву про кримінальну відповідальність відповідача, це порушить питання, які підпадають під сферу застосування статті 6 § 2 Конвенції У всіх випадках і незалежно від того, який підхід застосовувався, мова, використана особою, яка приймає рішення, буде мати вирішальне значення для оцінки сумісності рішення та його аргументації зі статтею 6 § 2 Конвенції ((див. Рішення у справі «Аллен проти Сполученого Королівства» від 12 липня 2013 року (CASE OF ALLEN v. THE UNITED KINGDOM), заява № 25424/09, п.п.123, 126).

Формулювання, використані органом, що прийняв рішення, мають вирішальне значення при оцінці сумісності суті рішення та його обґрунтування із частиною 2 статті 6 Конвенції. Особлива обережність повинна бути проявлена при формулюванні обґрунтування у цивільному суді після закінчення кримінального провадження (див.рішення ЄСПЛ у справі « Fleischner v. Germany» від 3 жовтня 2019 року, заява № 61985/12, п. 64 та 69).

У справі Фарзалієв проти Азербайджану (FARZALIYEV v. AZERBAIJAN), п.п. 66-69 рішення від 28 травня 2020 (Заява № 29620/07), ЄСПЛ визнав порушення державою права заявника на презумпцію невинуватості, частини 2 статті 6 Конвенції з тих підстав, що формулювання, яке використовував Насімійський районний суд, відображало однозначну думку про те, що було вчинено кримінальне правопорушення і що заявник був винним у цьому правопорушенні, хоча заявник ніколи не був засуджений за це правопорушення і жодного разу не мав можливості реалізувати свої права на захист у кримінальному провадженні.

Виходячи з наведених правових висновків ЄСПЛ, які є джерелом права при розгляді цивільних справ, оскільки вказана норма ч. 6 ст. 82 ЦПК України щодо преюдиціального значення ухвали про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності з точки зору якості закону внаслідок відсутності застереження щодо неможливості наведення висновків щодо винуватості особи у скоєнні злочину поза межами процедури ухвалення обвинувального вироку суду не відповідають міжнародним гарантіям держави Україна забезпечувати право кожному на дотримання презумпції невинуватості, передбаченому нормою ч. 2 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950р., - то колегія суддів відповідно до ч. 8 ст. 10 ЦПК України застосовує вказану норму міжнародного договору, яка має вище юридичне значення, у розумінні тлумачення її змісту, яке було надано у згаданих рішеннях ЄСПЛ, що не дозволяють всупереч презумпції невинуватості в якості підстав для цивільної відповідальності у цивільному судочинстві покликатися в якості доказу на ухвали суду про закриття провадження із зазначенням про вину особи у кримінальному звинуваченні у справі, провадження в які закрито.

Тому суд першої інстанції не мав достатніх правових підстав з покликанням на вказану ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.10.2022 про звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України, зазначати у оскарженому рішення, що судом не встановлено обставин для звільнення відповідача від кримінальної відповідальності з реабілітуючих обставин.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Колегія суддів у контексті вказаної основної мети цивільного судочинства, яка спрямована забезпечити право кожної зі сторін на справедливий суд, що визначено у ст. 6 Конвенції, звертає увагу на підстави розглянутого судом позову, які є відмінними від заяви про притягнення до кримінальної відповідальності, змагальний характер цивільного провадження у цій справі, що відповідач належним чином повідомлявся про її розгляд в суді першої інстанції та використав процесуальну можливість переглянути заочне рішення суду. Суд першої інстанції для своїх висновків про доведеність підстав позову використав інші допустимі, належні та достатні докази, які в суді апеляційної інстанції відповідач, який був представлений кваліфікованим юристом адвокатом, нічим об`єктивно не спростував, - колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначені у ст. 10 ЦПК України принципи цивільного судочинства та презумпція невинуватості, з урахуванням вищевказаних висновків суду апеляційної інстанції, у даному випадку в цілому були дотримуваними.

За аналогічної процесуальної ситуації та реалізованого позивачем права на перегляд рішення суду першої інстанції та апеляційний розгляд, з урахуванням дотримання гарантій змагального процесу, та відмінного від кримінального звинуцвачення хараеткру цивільного спору, у справі Флейшнер проти Німеччини (CASE OF FLEISCHNER v. GERMANY) рішення від 03 жовтня 2019 року, п.п. 31, 69 (заява № 61985/12) - ЄСПЛ не знайшов порушення статті 6 § 2 Конвенції. Тому колегія суддів відхиляє доводи скарги про наявність підстав про скасування рішення суду повністю та ухвалення нового рішення про відмову у позові внаслідок вищевказаного порушення відносно нього презумпції невинуватості.

Так, судом першої інстанції в межах підстав заявленого позову в порядку цивільного судочинства було відповідно до наявних у справі показань свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтвердили факт умисного нанесення ОСОБА_1 08.09.2018 тілесних ушкоджень малолітній дитині ОСОБА_5 , яка перебувала у шоковому стані, плакала та не могла заспокоїться, - було обґрунтовано встановлено, що внаслідок цих протиправних дій у скоєнні насильства відносно дитини позивачці були завдані душевні страждання.

Відповідно до висновку судового-медичного експерта у малолітньої дини ОСОБА_5 мали місце гематоми в ділянці правого та лівого плеча. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом удар чи удар-стиснення. За ступенем тяжкості гематоми викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів і відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд всупереч ст. 89 ЦПК України не звернув уваги на те, що перебування дитини ОСОБА_5 , 2014 р. народження, на обліку у дитячого психіатра, а також психоневролога з листопада 2018 р. (після отриманої психоемоційної травми дорослої людини), знаходження її на стаціонарному лікуванні у міській дитячій лікарні у 2019 р. з аналогічним діагнозом (F40) - невротичні, пов`язані зі стресом та соматоформні розлади були діагностовано зі спливом певного часу після застосування до дитини насильства.

Для встановлення причинного зв`язку між протиправними діями позивача, які призвели до безпосереднього утворення синців на плечах дитини, що було досліджено у висновку судового-медичного експерта, та наступними захворюваннями та стійким розладом здоров`я психосоматичного характеру у дитині додатково необхідні спеціальні знання в області медицини, що за правилами ст. 103 ЦПК України вимагає призначення судом комплексної судово-медичної та судово-психіатричної експертизи. Для стороннього незацікавленого спостерігача не є очевидним, що вказані протиправні дії позивача, які не мали значного фізичного впливу на дитину, можуть спричинити до виявленого згодом серйозного розладу здоров`я дитини, що потребує додаткового дослідження експертом наявності причинного зв`язку між виникненням таких тривалих наслідків для здоров`я дитини та протиправних дій відповідача, які виразилися в тому, що він потряс дитину за плечі, від чого у неї виникли синці. Наведені з цього приводу заперечення відповідача про недоведеність таких наслідків для здоров`я потерпілої дитини є обґрунтованими, що свідчить про недоведеність фактичних підстав для висновків суду щодо значного розміру присудженого відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У даній справі позивач має свого кваліфікованого представника адвоката, тому підстав для додаткового роз`яснення процесуальних прав та обов`язків щодо призначення судової експертизи для спростування аргументів відповідача про недоведеність причинного зв`язку між тривалим розладом здоров`я дитини та застосованим до неї фізичного насильства зі сторони позивача - згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України у суду не виникає.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

З огляду на те, що внаслідок застосованого позивачем фізичного насильства (він схватив дитину за плечі та потряс) у малолітньої дитині позивачки були виявлені синці, малолітня дитина об`єктивно відчула неприємні емоції та перелякалася, а позивачка як мати відчула душевні хвилювання за її майбутнє здоров`я, гнів та обурення за завдане її малолітній дитині тілесні ушкодження, з урахуванням особи позивача, який є особою пенсійного віку інвалідом ІІІ групи та багатодітним батьком, - колегія суддів відповідно до згаданих норм матеріального права та загальних принципів цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність, вважає, що розумний та достатній розмір матеріальної компенсації завданої позивачці моральної шкоди, яку відповідач має сплатити позивачці, є грошова сума у розмірі 5000 грн. У більшому розмірі позов у достатній мірі не доведений, а тому підлягає частковому задоволенню.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення: за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; з порушення норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, то відповідно до п.п. 2-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підстав колегія суддів змінює рішення суду та зменшує розмір відшкодування моральної шкоди і частково задовольняє заявлений позов.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України відповідному відшкодуванню підлягають понесені позивачкою судові витрати, сплачений нею судовий збір.

Керуючись ст.ст. 259, ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 червня 2023 року змінити, зменшити розмір відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану неправомірними діями, у розмірі 5000 ( п`ять тисяч) грн.

В іншій частині частини у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2270 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 27 листопада 2023 року

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.