Провадження № 2/679/304/2023
Справа № 679/802/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року місто Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Грибанової Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Бражук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Нетішинського міського суду Хмельницької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

05 липня 2023 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивачем АТ КБ «ПриватБанк» зазначено (а.с.3-6):

06 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківський послуг, у зв`язку з чим, підписав заяву №б/н від 06 квітня 2015 року,

тож, відповідно до анкети-заяви №б/н від 06 квітня 2015 року, відповідач ОСОБА_1 , будучи ознайомленим з умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що діяли на момент підписання анкети-заяви, підтвердив, що анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» і «Тарифами», які викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», складають договір про надання банківських послуг, що підтверджується відповідним підписом останнього,

договір між сторонами укладено на підставі положень ст.634 ч.1 ЦК України, відповідно до яких договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і друга сторона не може запропонувати свої умови договору,

тобто, заявою відповідача ОСОБА_1 підтверджується факт повного поінформування про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», і, підписання якої свідчить, що між сторонами, у відповідності до положень ст.634 ЦК України, був укладений договір про надання банківських послуг, який, за своєю правовою природою, є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України),

у відповідності до ст.639 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть, якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася,

за змістом ст.638 ч.2 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною, тому, акцептуючи пропозицію банку відповідач підписом у заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» визнає та погоджується на запропоновані банком умови користування послугами банку,

також, одночасно із вищезазначеним свідченням приєднання до угоди відповідача, дія договору підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що повністю узгоджується зі ст.642 ч.2 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей, тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, і ця дія є прийняттям пропозиції,

виконання відповідачем договору вбачається також із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування,

за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ст.1066 ч.1 ЦК України),

якщо, відповідно до договору банківського рахунка, банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу, і, права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.1069 ч.1, ст.1069 ч.2 ЦК України),

06 квітня 2015 року відповідачу ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок, із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, що підтверджується Випискою по рахунку, і відповідачу ОСОБА_1 надано у користування кредитну картку, до того ж, у подальшому, розмір кредитного ліміту збільшився до 50000 гривень, при цьому, щодо встановлення та зміни кредитного ліміту позивач керувався п.п.2.1.1.2.3, п.п.2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку,

можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору передбачена п.п.1.1.3.2.3 договору, водночас, у разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п.2.1.1.5.4 договору,

таким чином, банк позивач АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту,

однак, в процесі користування кредитним рахунком відповідач ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також, підтверджується випискою по рахунку, і що, відповідно, є порушенням кредитного договору, зобов`язання за яким визначено як обов`язкове для виконання сторонами (п.2.1.1.5.5 договору, ст.509, ст.526, ст.629, ст.1054 ЦК Українит. ЦК України), тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач ОСОБА_1 порушує зобов`язання за укладеним договором, а також, законні права та інтереси позивача,

зобов`язання клієнта вважаються простроченими, у зв`язку з виникненням заборгованості, яка відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту,

при цьому, прострочене тіло кредиту це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено, або погашено частково не у повному обсязі,

прострочені відсотки це нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, які на конкретну дату мали бути погашені відповідачем, але не погашені, або погашені частково не у повному обсязі,

на підставі п.2.1.1.5.5 договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.2.1.1.5.7 договору), а у разі невиконання зобов`язань за договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6 договору, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку,

у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті «www.privatbank.ua», з розрахунку 360 календарних днів на рік (п.2.1.1.12.6, п.2.1.1.12.7.2 договору),

у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом, згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору клієнт сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування,

банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором ( п.п.2.1.1.12.10 договору),

відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ст.617 ЦК України),

відповідно до п.2.1.1.2.1 договору договір діє на протязі п`яти років з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той же строк,

таким чином, у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за договором про надання банківських послуг №б/н від 06 квітня 2015 року та, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач ОСОБА_1 , станом на 13 червня 2023 року, має заборгованість у сумі 59178 гривень 20 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 50400 гривень 99 копійок, та заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 8777 гривень 21 копійка,

і, оскільки, відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг №б/н від 06 квітня 2015 року, що є порушенням законних прав та інтересів позивача АТ КБ «ПриватБанк», кредитодавець вважає за необхідне стягнути відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг №б/н від 06 квітня 2015 року, станом на 13 червня 2023 року, яка становить суму у розмірі 59178 гривень 20 копійок та складається з: заборгованості за кредитом у сумі 50400 гривень 99 копійок і заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 8777 гривень 21 копійка, а також, судовий збір у розмірі 2684 гривні.

10 липня 2023 року у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 10 липня 2023 року (а.с.140), відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, з призначенням судового засідання.

Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлені належним чином.

12 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 12 вересня 2023 року, відмовлено у задоволені клопотання представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Кіріченка В.М. про огляд веб-сайту АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.9).

У строк, встановлений судом в Ухвалі про відкриття провадження у справі від 10 липня 2023 року, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Волков С.В. надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.148-151), у якому зазначив:

що дійсно, 06 квітня 2015 року відповідач ОСОБА_1 , звернувшись до позивача АТ КБ «ПриватБанк» із заявою щодо отримання банківських послуг, отримав платіжну картку з встановленим кредитним лімітом, який періодично змінювався, та персональний ідентифікаційний номер для авторизації,

за позовними вимогами АТ КБ «ПриватБанк» з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 59178 гривень 20 копійок, з яких: 50400 гривень 99 копійок заборгованість за кредитом, 8777гривень 21 копійок заборгованість за відсотками користування кредитом,

однак, із наданої позивачем АТ КБ «ПриватБанк» виписки за договором із платіжної карти відповідача ОСОБА_1 , за період 05 серпня 2014 рік 26 червня 2023 рік, банк здійснив списання відсотків за використання кредитного ліміту на загальну 23859 гривень 52 копійки, а саме: 01 січня 2022 року 1793 гривень 48 копійки, 01 березня 2022 року 1658 гривень 58 копійок, 01 червня 2022 року 866 гривень 72 копійки, 01 липня 2022 року 850 гривень 98 копійок, 01 серпня 2022 року 881 гривня 02 копійки, 01 вересня 2022 року 1813 гривень 81 копійка, 01 жовтня 2022 року 1755 гривень 30 копійок, 01 листопада 2022 року 1796 гривень 12 копійок, 01 грудня 2022 року 1784 гривні 70 копійок, 01 січня 2023 року 1844 гривні 19 копійок, 01 лютого 2023 року 1844 гривні 19 копійок, 01 березня 2023 року 1634 гривні 43 копійки, 01 квітня 2023 року 1798 гривень, 01 травня 2023 року 1740 гривень, 01 червня 2023 року 1798 гривень,

що є неправомірним, у зв`язку з відсутністю укладеного між сторонами договору, який би передбачав нарахування відсотків, тож, відповідно реальна сума, що підлягає стягненню із відповідача ОСОБА_1 становить 35318 гривень 68 копійок (59178 гривень 20 копійок 23859 гривень 52 копійки = 35318 гривень 68 копійок),

оскільки, відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами),

за змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства,

приписами ст.638 ч.1 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також, усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди,

у ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться,

відповідно до ст.1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1048 ЦК України),

кредитний договір укладається у письмовій формі, і кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України),

згідно із ст.633 ч.1 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо), умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги,

за змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і друга сторона не може запропонувати свої умови договору,

тож, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений,

за змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строк користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів,

відповідно до ст.1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, і розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, якщо договором не встановлений розмір процентів, розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики,

згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками,

якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України (ст.1050 ЦК України),

таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначається актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договору),

тож, між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 відсутній укладений кредитний договір, який визначав би розмір відсотків за користування грошовими коштами, і у заяві позичальника від 06 квітня 2015 року процентна ставка не зазначена,

банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), вважає необхідним стягнути заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, обґрунтовуючи право вимоги Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», розміщені на сайті «https://privatbank.ua/terms/», як невід`ємну частину спірного договору, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторони, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф з порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також, у яких містяться додаткові положення, зокрема, визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 Умов), тощо,

при цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідач ОСОБА_1 розумів та, ознайомившись, погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів, взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), в тому числі і у визначеному банком розмірах і порядках нарахування,

а відомості із сайту АТ КБ «ПриватБанк» не можуть бути належним доказом, оскільки, означений доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), що може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові ВС України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15),

і в даному випадку є неможливим застосування правил ст.634 ч.1 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (06 квітня 2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (27 червня 2023 року), тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову,

і за таких обставин, з урахуванням ст.81 ЦПК України, згідно якої доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, надані АТ КБ «ПриватБанк» Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, за відсутністю підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 умови та правила банківських послуг, за відсутністю у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору,

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважив, що одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1999 року (справа «Брумареску проти Румунії», заява №28342/95, § 61), і, якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року (справа «Парафія греко-католицької церкви в місті Люпені та інші проти Румунії», заява №76943/11, § 123),

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті «https://privatbank.ua/terms/», які містяться в матеріалах справи не визнаються відповідачем ОСОБА_1 та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети,

отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена, у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також, відповідальність у вигляд неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань,

у даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (ст.11 ч.1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон №1023-ХІІ),

Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 1996 року (справа №1-12/2013) зазначив, що з огляду на приписи ст.42 ч.4 Конституції України участь у договорі споживача, як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту,

з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про мови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, мови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує, як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору,

тому відсутні правові підстави для стягнення відсотків за користування кредитними коштами з відповідача ОСОБА_1 , оскільки, відповідач ОСОБА_1 не підписав документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати таких платежів, і, в такому випадку, банк має право на повернення лише виданих коштів кредиту, що становить 35318,68 (59178,20грн.-23859,52 = 35318,68 гривень),

аналогічна правова позиція викладена у постанові ВС від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17),

у зв`язку з чим, вважає, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, підлягає частковому задоволенню, а саме, задоволенню вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг від 06 квітня 2015 року у розмірі 35318 гривень 68 копійок.

29 серпня 2023 року представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркулова В.В., у відповідності до положень цивільного процесуального законодавства, надала до суду відповідь на відзив (вх. №3635/23 від 29 серпня 2023 року (а.с.153-161, 165-173), у якій зазначила:

відповідач ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до позивача АТ КБ «ПриватБанк», підписавши заяву №б/н від 06 квітня 2015 року, що саме і підтверджує ознайомлення відповідача з умовами і правилами надання банківських послуг та згоду про укладення договору,

на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 43,2% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу, тощо, крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також, Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті банку,

тож, відповідач підписанням анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, і заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг,

тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору,

із виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже, й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки, проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки,

крім того, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, також, з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається часткова сплата заборгованість за договором,

а позивачем до позову надано наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що діяли на час укладання договору,

у постанові ВС від 10 квітня 2019 (справа №356/1635/16-ц) суд дійшов висновку, що висновок суду апеляційної інстанції про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також, про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обгрунтованим, оскільки, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами,

у постанові ВС від 28 березня 2019 року (справа №428/2873/17) суд зробив висновок, що підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору, приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком, саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин,

у постанові ВС від 06 лютого 2018 року (справа №755/2720/16-ц) суд зробив висновок, що позичальник, підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк», виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами, Тарифами банку та Правилами надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору,

у постанові ВС від 17 квітня 2019 року (справа №666/388/16-ц) суд зробив висновок, що посилання на не підписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, оскільки, з огляду на ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а за обставин укладення між сторонами договору приєднання у момент підписання заяви-анкети відповідач мав право вимагати від банку надання умов та правил надання банківських послуг, або відмовитись від укладення кредитного договору у такій формі,

у постанові ВС від 16 вересня 2020 року (справа № 200/5647/18) судом висловлено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які можуть бути складені у паперовій або в електронній формі,

разом з тим, відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України №254 від 18 червня 2003 року (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту,

за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст.261 ЦК України),

і ВС неодноразово висловлювався відносно сроку виконання зобо`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту кредитні картки, а саме, у постановах ВС від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 18 червня 2014 року (справа №6-61 цс 14), висловлено правову позицію, за змістом якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складово- кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, і за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашені кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору,

відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік), і картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця, отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 07/2023 року, позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 29 червня 2023 року до спливу строку позовної давності,

у зв`язку з зазначеним, обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, а позовні вимоги банку підлягають задоволенні в повному обсязі, оскільки, банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору, і, враховуючи, що законодавчо не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ст.638 ч.2, ст.642 ч.2 ЦК України, тобто, фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів).

У відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється, оскільки, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні встановлено:

АТ КБ «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПАТ КБ «Приватбанк», здійснюючи свою діяльність, на підставі ліцензії НБУ №22 від 05 жовтня 2011 року, у відповідності до Закону України «Про банки та банківську діяльність» (а.с.71,72-73,74),

згідно анкети-заяви №б/н від 06 квітня 2015 року (а.с.22) відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, підтвердивши свою згоду на погодження з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» і «Тарифами» (а.с.23-24,25-65,67), які діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується особистим підписом, і що, відповідно, саме і складає Договір про надання банківських послуг між відповідачем ОСОБА_1 та банківською установою,

довідки АТ КБ «ПриватБанк», в тому числі, і про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також, про умови кредитування з використанням платіжної картки (а.с.18-20,21) свідчать про відкриття відповідачу ОСОБА_1 з боку позивача АТ КБ «ПриватБанк» карткових рахунків із початковим кредитним лімітом в розмірі 500 гривень, з подальшим збільшенням останнього, та наданням кредитних карток у користування, на підставі договору надання банківських послуг, а також, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки «Універсальна», з терміном дії: 07/18 року, 04/22 року, 07/23 року,

розрахунок заборгованості за договором №б/н від 06 квітня 2015 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом відповідачем ОСОБА_1 , станом на 31 травня 2015 року, 30 квітня 2019 року, на 13 червня 2023 року (а.с.10-17) та виписка за договором №б/н за період 05 серпня 2014 року 26 червня 2023 року (а.с.76-130) підтверджують проведення операцій та використання відповідачем ОСОБА_1 кредитного ліміту, а також, повернення кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування, станом на 31 травня 2015 року, на 30 квітня 2019 року, на 13 червня 2023 року,

станом на 13 червня 2023 року заборгованість з боку відповідача ОСОБА_1 , за договором №б/н від 06 квітня 2015 року, складає суму у розмірі 59178 гривень 20 копійок, яка складається з: заборгованості за кредитом у сумі 50400 гривень 99 копійок та заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 8777 гривень 21 копійка.

Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України), що, окрім того, закріплено у ст.16 ЦК України, за приписами якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).

Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України).

Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України).

Відповідно до положень цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст.202 ЦК України), при цьому, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам і має вчинятися у формі, встановленій законом (ст.203 ЦК України),

Так, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі, і сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст.205 ЦК України).

Крім того, за приписами цивільного законодавства правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків, до того ж у випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Відповідно до ст.207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі, електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами, і, водночас, у разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом, і правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Так, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст.509 ч.1 ЦК України), яке, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст.509 ч.3 ЦК України).

І зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, відповідно до положень якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також, із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, і підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст.11 ч.2 п.1) ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ст.510 ч.1 ЦК України).

У відповідності до приписів діючого цивільного законодавства цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства, і виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства (ст.14 ЦК України).

Тож, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства, що передбачено ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, і, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, в тому числі, і у вигляді відшкодування збитків (ст.611 ЦК України), при цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, до того ж, прострочивши виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.625 ЦК України).

І порушенням зобов`язання і є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст.610 ЦК України).

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст.527 ЦК України).

Згідно ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» за №1734-VIII від 15 листопада 2016 року, яка визначає обсяг інформації, що надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем, і така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця, і споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

За змістом ст.638 ч.2 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до ст.639 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть, якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.634 ЦК України).

Згідно із ст.633 ч.1 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо), і умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договір про надання банківських послуг є змішаним договором, який містить у собі умови договору банківського рахунка, відповідно до якого банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ст.1066 ч.1 ЦК України), та умови кредитного договору, відповідно до якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.1054 ЦК України).

У відповідності до ст.1048 ч.1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, і розмір та порядок одержання процентів встановлюється договором.

Договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором (ст.1 ч.1 п.1-1) Закону України «Про споживче кредитування» за №1734-VIII від 15 листопада 2016 року).

Так, у судовому засіданні встановлено і підтверджується матеріалами цивільного провадження, що між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 06 квітня 2015 року укладено договір про надання банківських послуг №б/н від 06 квітня 2015 року, про що свідчить заява №б/н від 06 квітня 2015 року, що саме і підтверджує ознайомлення відповідача ОСОБА_1 з Умовами і Правилами надання банківських послуг та згоду останнього про укладення означеного договору, за яким банківська установа, виконавши свої зобов`язання у повному обсязі, надала відповідачеві ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, водночас, відповідач ОСОБА_1 не дотримався умов укладеного договору, за яким мав зобов`язання щомісячно погашати кредит, сплачуючи, окрім цього, відсотки за користування коштами, які, на момент оформлення кредиту банком, складали поточну процентну ставку у розмірі 43,2% на рік.

І, ухиляючись від виконання договірних зобов`язань, відповідач ОСОБА_1 порушує умови договору №б/н від 06 квітня 2015 року між останнім та позивачем АТ КБ «ПриватБанк», що знайшло своє повне відображення у судовому засіданні під час розгляду справи, та, відповідно, свідчить про порушене право позивача АТ КБ «ПриватБанк», яке, на переконання суду, підлягає судовому захисту, оскільки, відповідач ОСОБА_1 не здійснює щомісячного погашення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим, станом на станом на 13 червня 2023 року заборгованість з боку відповідача ОСОБА_1 за означеним договором №б/н від 06 квітня 2015 року склала суму у розмірі 59178 гривень 20 копійок, з яких: 50400 гривень 99 копійок, заборгованість за кредитом, 8777 гривень 21 копійка заборгованість за відсотками за користування кредитом, що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості, оскільки, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, до того ж, прострочивши виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, і, в судовому засіданні установлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що:

06 квітня 2015 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 , після погодження умов та правил надання банківських послуг, укладено договір про надання банківських послуг №б/н від 06 квітня 2015 року, за умовами якого позивач АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу ОСОБА_1 споживчий кредит, на загальні споживчі потреби, із початковим кредитним лімітом в розмірі 500 гривень, з подальшим збільшенням останнього до 50000 гривень, та з відкриттям кредитної картки «Універсальна», з терміном дії: 07/18 року, 04/22 року, 07/23 року, та який починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, водночас, договір діє на протязі 5 років з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не заявила про намір його розірвання (п.2.1.1.2.1. договору),

на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 43,2% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу, тощо, крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також, Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях АТ КБ «ПриватБанк» та на офіційному сайті банку, і відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які діяли станом на момент підписання анкети-заяви, особистим підписом,

тож, відповідач ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву №б/н від 06 квітня 2015 року, приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, і заява разом з Умовами та Тарифами, відповідно, саме і складає Договір про надання банківських послуг між відповідачем ОСОБА_1 та банківською установою,

тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору,

із виписки з карткового рахунку чітко прослідковується, що відповідачу ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач ОСОБА_1 користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже, й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки, проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки,

крім того, відповідачем ОСОБА_1 розрахунок заборгованості не спростований, також, з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів вбачається, що з боку відповідача ОСОБА_1 частково сплачувалась заборгованість за договором, в тому числі, і відсотки за користування кредитними коштами,

також, з боку позивача АТ КБ «ПриватБанк» до позову надано наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, що діяли на час укладання договору,№б/н 06 квітня 2015 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 ,

водночас, вирішуючи справи, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС, отже:

висновок суду про недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також, про відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обгрунтованим, оскільки, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами (постанова ВС від 10 квітня 2019 (справа №356/1635/16-ц),

підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг позичальник погоджується з умовами та правилами надання банком послуг, які разом заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору, приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком, саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин (постанова ВС від 28 березня 2019 року (справа №428/2873/17),

позичальник, підписавши заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами, Тарифами банку та Правилами надання банківських послуг, які є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору (постанова ВС від 06 лютого 2018 року (справа №755/2720/16-ц),

підписавши анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту, позичальник добровільно погодився на умови кредитного договору і взяв на себе відповідні зобов`язання (постанова ВС від 02 грудня 2020 року (справа № 284/157/20-ц)

посилання на не підписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом, не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, оскільки, з огляду на ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а за обставин укладення між сторонами договору приєднання у момент підписання заяви-анкети відповідач мав право вимагати від банку надання умов та правил надання банківських послуг, або відмовитись від укладення кредитного договору у такій формі (постанова ВС від 17 квітня 2019 року (справа №666/388/16-ц),

доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які можуть бути складені у паперовій або в електронній формі (постанова ВС від 16 вересня 2020 року (справа № 200/5647/18),

відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (постанови ВС від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 18 червня 2014 року (справа №6-61 цс 14),

розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг №б/н від 06 квітня 2015 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом відповідачем ОСОБА_1 , станом на 13 червня 2023 року та виписка з особового рахунка клієнта, що є підтвердженням виконаних операцій, з урахуванням строку дії картки до останнього дня 07/2023 року, підтверджує наявність заборгованості з боку відповідача ОСОБА_1 , у загальному розмірі 59178 гривень 20 копійок, що складається з: заборгованості за кредитом у сумі 50400 гривень 99 копійок та заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 8777 гривень 21 копійка,

окрім того, дослідженням розрахунку встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , у період 01 травня 2019 року 13 червня 2023 року сплачував заборгованість за наданим кредитом, в тому числі і нараховані відсотки, що підтверджує згоду відповідач ОСОБА_1 з Умовами та Тарифами, встановленними на час укладання договору про надання банківських послуг №б/н від 06 квітня 2015 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом відповідачем ОСОБА_1 ,

крім того матеріали справи не містять відомостей надання заяви з боку відповідача ОСОБА_1 , а також будь-якого поінформування у визначений законом спосіб про намір розірвання договору, у відповідності до п.2.1.1.5.4 (у разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів»), а навпаки, тривалий час продовжував користування кредитними коштами на умовах укладеного договору,

що, частково, не оспорюється і самим відповідачем ОСОБА_1 , який підтверджує отримання банківських послуг за його заявою від 06 квітня 2015 року та відкриття платіжної картки з боку позивача АТ КБ «ПриватБанк», з встановленим кредитним лімітом, який періодично змінювався, погоджуючись з заборгованістю за кредитом в розмірі 35318 гривень 68 копійок, з урахуванням списання відсотків у сумі 23859гривень 52 копійки, та заперечуючи заборгованість за відсотками користування кредитом у сумі 8777гривень 21 копійок,

що, за визначених обставин, дозволяє суду дійти обґрунтованого висновку, що договір про надання банківських послуг №б/н від 06 квітня 2015 року було укладено, у відповідності до вимог чинного законодавства, при цьому, будь-яких доказів протилежного, в тому числі, доказів на спростування укладання означеного договору між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 , а також, підтвердження того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідача ОСОБА_1 та підкреслювали б обґрунтованість та правомірність не сплати відсотків за користування кредитними коштами з боку відповідача ОСОБА_1 до суду не надано і матеріали справи не містять, що, в силу положень ст.12, ст.81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком сторін.

Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, і, хоча ст.6 п.1 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення, і питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», №4909/04, §58, рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «RuizTorija v. Spain», №303-А, §29).

Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, підлягає задоволенню, оскільки, у судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості, яка виникла за договором про надання банківських послуг №б/н від 06 квітня 2015 року, та яка, станом на 13 червня 2023 року, становить суму у розмірі 59178 гривень 20 копійок і складається з: заборгованості за кредитом у сумі 50400 гривень 99 копійок та заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 8777 гривень 21 копійка

Водночас, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ЦПК України, стягнувши з відповідача ОСОБА_1 , на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк», судовий збір, що становить суму у розмірі 2684 гривні, сплачений позивачем АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з позовом, згідно платіжного доручення №PROM7BGUE5 від 27 червня 2023 року (а.с.1), у зв`язку з задоволенням позовної заяви, що є пропорційним розміру задоволених вимог, оскільки, у відповідності до положень ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ч.1 ЦПК України), при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, водночас, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача (ст.141 ч.1, ст.141 ч.2 ЦПК України).

На підставі викладеного, з урахуванням ст.ст. 509, 526, 549, 550, 610, 612, 625, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 279, 141, 280, 282 ЦПК України,

ухвалив:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»):

заборгованість, яка виникла за договором про надання банківських послуг №б/н від 06 квітня 2015 року (станом на 13 червня 2023 року), у сумі 59178 (п`ятдесят дев`ять тисяч сто сімдесят вісім) гривень 20 копійок,

судовий збір у сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні,

а всього, суму у розмірі 61862 (шістдесят одна тисяча вісімсот шістдесят дві) гривні 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), , рах. № НОМЕР_1 , МФО №305299, юридична адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача ОСОБА_1 , - адвокат Волков Сергій Вікторович, адреса для листування: 30100, місто Нетішин Шепетівського району Хмельницької області, а/с 206.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2023 року.

Суддя