Провадження № 2/742/268/23
Єдиний унікальний № 742/59/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого - судді Ільченка О.І., за участю: секретаря судового засідання Голушко Н.А., представника позивача - адвоката Пилипа В.М., представника відповідача адвоката Карпенка В.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_1 адвокат Пилип В.М. звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, а саме: просив визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності інформацію, яка була розповсюджена 11.12.2018 на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор» за адресою:

https://antikor.com.ua/articles/274597-dohodi_sobi_problemi_vkladnikam_volodimir_klimenko_prodovhuje_provoditi_zlochinni_bankivsjki_oboru) у статті ОСОБА_3 під назвою «Доходи - собі, проблеми - вкладникам: ОСОБА_4 продовжує проводити злочинні банківські оборудки».

Позов мотивований тим, що 11.12.2018 на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор» за адресою: https://antikor.com.ua/articles/274597-dohodi_sobi_problemi_vkladnikam_volodimir_klimenko_prodovhuje_provoditi_zlochinni_bankivsjki_oboru) було опубліковано статтю ОСОБА_3 під назвою «Доходи - собі, проблеми - вкладникам: ОСОБА_4 продовжує проводити злочинні банківські оборудки». У статті автор розповсюдив неправдиву інформацію щодо нібито проведення ОСОБА_1 сумнівних операції щодо грошових коштів, будучи головою правління ПАТ «Укрінбанк». Твердження автора статті є фактичним обвинуваченням в скоєнні кримінального правопорушення, проте жодних доказів чи конкретних фактів автор не приводить. ПАТ «Укрінбанк» неодноразово перевірявся НАБУ та іншими правоохоронними органами, і жодних фактів вчинення кримінальних правопорушень виявлено не було, до кримінальної відповідальності ні акціонери, ні посадові особи не притягувалися. Недостовірна інформація, викладена у спірній статті, є такою, що порушує особисте немайнове право позивача на недоторканність ділової репутації.

Також у тексті розповсюдженої інформації автор, вказав наступну недостовірну інформацію, що стосується позивача: «Хоча «Укрінбанк» офіційно був визнаний банкрутом, ОСОБА_4 так просто не здався. Він почав у судах вимагати зупинити ліквідацію банку та вивести із нього тимчасову адміністрацію Фонду гарантування вкладів.

У Київському апеляційному адмінсуді по-своєму трактували норму про те, що НБУ повинен дати банку до 180 днів на відновлення платоспроможності, вони вирішили, що НБУ повинен дати «не менше 180-ти днів». В результаті судового розгляду акціонери банку отримали переконливу перемогу, і ОСОБА_4 почав відновлювати роботу банку. Правда, своєрідним чином».

Дане твердження спростовується Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 09.08.2019 по справі № 826/14033/17, відповідно до якого касаційні скарги Національного Банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення, а рішення окружного адміністративного суду м. Києва від 14.12.2017 та Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.02.2018 залишено без змін.

Таким чином, судові рішення, якими було визнано протиправними та скасовано Постанову НБУ від 24 грудня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних» та Рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року №239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» було залишено без змін, що спростовує твердження автора статті.

Наступне твердження щодо: «13 липня 2016-го року приватний нотаріус внесла зміни в статут банку, перейменувавши ПАТ «Укрінбанк» в ПАТ «Укрінком», а також змінивши юридичну адреса - так банк із Києва «переїхав» в місто Сєвєродонецьк (Луганська область). Крім цього, з переліку діяльності ПАТ «Укрінбанк» зник пункт «діяльність комерційних банків та інші види грошового посередництва». Головою правління тепер уже ПАТ «Укрінком» записали ОСОБА_5 . Кінцевим бенефіціарним власником залишився ОСОБА_4 .

Внесення таких змін у статут були незаконними, оскільки пройшли без погоджень із Нацбанком. Згідно рішення Верховного Суду, виключення кредитною установою зі своєї назви слова «банк» та з видів своєї діяльності «банківська діяльність» без погодження із НБУ не дає підстави вважати її правонаступником банку».

Представник позивача зазначає, що це твердження є також таким, що не відповідає дійсності та спростовуються наступними доказами: рішенням позачергових загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (ПАТ «Укрінбанк»), оформленим протоколом №3 від 22.11.2016, змінено найменування товариства як юридичної особи з публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на «Публічне акціонерне товариство «Укрінком», затверджено статут в новій редакції. Згідно з п.1.1 Статуту «Укрінком», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів «Укрінком», протокол №3 від 22.11.2016, публічне акціонерне товариство «Укрінком» продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», перереєстрованого Шевченківською районною у місті Києві державною адміністрацією 05.06.2015, номер запису 6038947, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05839888, на публічне акціонерне товариство «Укрінком», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк». Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства «Укрінком», оформленим протоколом №6 від 28.03.2017, змінено найменування товариства як юридичної особи з «Публічного акціонерного товариства «Укрінком» на «Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», затверджено статут в новій редакції. У відповідності до п.1.1 Статуту публічного акціонерного товариства «Укрінком», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінком», оформленим протоколом №6 від 28.03.2017, Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з публічного акціонерного товариства «Укрінком», перереєстрованого приватним нотаріусом Сазоновою О.М. 13.07.2016, номер запису 6038947, ідентифікаційний код суб`єкта підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 05839888, на публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», яке є набувачем всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» та публічного акціонерного товариства «Укрінком».

Крім того, відповідно до рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2017, залишеного без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.06.2017 та Постановою Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 19.04.2019 по справі № 826/11199/17, відмовлено в задоволенні позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Скульської Тетяни Анатоліївни, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Національний банк України, Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» Оберемко Роман Анатоліїйович, публічне акціонерне товариство «Укрінком» про визнанання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Більш того, згідно з Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 грудня 2016 року по справі № 826/18320/16, залишеній без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 9 березня 2017 року та Постановою Верховного суду від 03 листопада 2020 року, задоволені в повному обсязі позовні вимоги ПАТ «УКР/ІН/КОМ» до Міністерства юстиції України та державного реєстратора Новік Наталії Юріївни та визнано протиправним і скасовано наказ Міністерства юстиції України від 17 листопада 2016 року № 3255/5 про скасування реєстраційних дій у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; визнано протиправними вчинені відповідачами реєстраційні дії щодо публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (скорочена назва - ПАТ «УКРІНБАНК», теперішня назва - публічне акціонерне товариство «УКРІНКОМ», ) про «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах; 21.11.2; Новік Наталія Юріївна; Комунальне підприємство «Солом`янка-Сервіс»; зміна керівника юридичної особи» та визнати протиправним видалення записів: - «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах; 13.07.2; Сазонова Олена Миколаївна; приватний нотаріус Сазонова О.М.; зміни керівника юридичної особи»; - «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 13.07.2; Сазонова Олена Миколаївна; приватний нотаріус Сазонова О.М.; зміна повного найменування, зміна скороченого найменування, зміна місцезнаходження, зміна видів діяльності»; - «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах; 13.07.2; Сазонова Олена Миколаївна; приватний нотаріус Сазонова О.М.; зміни відомостей про керівника юридичної особи»; зобов`язано відповідачів скасувати вчинені реєстраційні дії щодо Публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ ІННОВАЦІЙНИЙ БАНК» (скорочена назва - ПАТ «УКРІНБАНК», теперішня назва - публічне акціонерне товариство «УКРІНКОМ», ) про «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах; 21.11.2; Новік Наталія Юріївна; Комунальне підприємство «Солом`янка-Сервіс»; зміна керівника юридичної особи» та відновити записи: «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах; 13.07.2016 7038947; Сазонова Олена Миколаївна; приватний нотаріус Сазонова О.М.; зміни керівника юридичної особи»; - «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи; 13.07.2; Сазонова Олена Миколаївна; приватний нотаріус Сазонова О.М.; зміна повного найменування, зміна скороченого найменування, зміна місцезнаходження, зміна видів діяльності»; - «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в установчих документах; 13.07.2016 3038947; Сазонова Олена Миколаївна; приватний нотаріус Сазонова О.М.; зміни відомостей про керівника юридичної особи».

Наступне твердження: «Клименко пішов проти закону не просто так. Перереєстрація юрособи дозволить великим позичальникам, серед яких присутні афілійовані з акціонерами банку особи, уникнути погашення їх кредитів. ОСОБА_4 та співробітники ПАТ «Українська інноваційна компанія» розпочали позовну роботу з витребування від Фонду гарантування вкладів активів банку з метою заволодіння активами ПАТ «Укрінбанк». Співробітники Фонду були введені в оману, і повірили в те, що ПАТ «Українська інноваційна компанія» дійсно є правонаступником ПАТ «Укрінбанк», і звільнили приміщення ПАТ «Укрінбанк» і передали майно в руки ПАТ «Українська інноваційна компанія». Цікаво, що в той же день Київський апеляційний адміністративний суд прийняв рішення про скасування ліквідації «Укрінбанку», що директор-розпорядник ФГВФО Костянтин Ворушилін назвав «типовою злодійський схемою з виведення активів». «Колишній власник банку Клименко отримав рішення суду. Але таким чином він прагне не реанімувати банк, а згорнути активи і пасиви, і кинути нас - платників податків - на 1,8 мільярда»,- сказав Ворушилін»

Дане твердження не відповідає дійсності та спростовується наступним: автором не доведено в який спосіб та яким чином перереєстрація юридичної особи за адресою: м.Сєвєродонецьк Луганської області, дозволить позичальникам уникнути погашення кредитів.

Що стосується передачі майна та документів ПАТ «УКР/ІН/КОМ», представник позивача зазначив наступне.

Відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2017 у справі № 910/19381/16, позовну заяву ПАТ «УКР/ІН/КОМ» задоволено частково, зобов`язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ) провести спільно з публічним акціонерним товариством "Українська інноваційна компанія" (93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, З-А, ) інвентаризацію всього майна та документації публічного акціонерного товариства "Укрінбанк", переданих уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Білій Ірині Володимирівні під час запровадження тимчасової адміністрації, за результатами якої скласти акт і передати все майно та документацію публічного акціонерного товариства "Укрінбанк" публічному акціонерному товариству "Українська інноваційна компанія" (93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, 3-А, ).

Наступне твердження автора статті: «У березні 2017-го року Клименко провів ще одне коло маніпуляцій із документами, змінивши назву ПАТ «Укрінком» на ПАТ «Українська інноваційна компанія». Це призвел до того, що тепер фактично немає банку, який буде відповідати своїм майном та зобов`язаннями, взятими ПАТ «Укрінбанк», в тому числі за договором цільової позики, укладеним із ФГВФО».

При цьому, оскільки ПАТ «Українська інноваційна компанія» не є правонаступником ПАТ «Укрінбанк», всі борги залишилися за ПАТ «Укрінбанк». А ось активи, за яких можна було погасити заборгованості, отримав ПАТ «Українська інноваційна компанія».

Однак, автором публікації не вказано, які саме маніпуляції було проведено та як перейменування товариства може призвести до того, що відсутня юридична особа, що буде відповідати за зобов`язаннями банку.

Наступне твердження: «Так власник ПАТ «Українська інноваційна компанія» заволодів активами ПАТ «Укрінбанк», майном та грошима вкладників банку, а також 1 мільярдом 459 млн. грн із держбюджету, які раніше отримав Фонд гарантування для ПАТ «Укрінбанк».

Представник позивача вказує, що дане твердження не відповідає дійсності та не підтверджене жодним доказом, а є голословним твердженням автора статті.

Що стосується ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК», представник позивача зазначив наступне: 24.12.2015 Правлінням Національного банку України прийнято постанову №934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних», а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО) №239 від 24.12.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Не погоджуючись із вищеназваними рішеннями НБУ та ФГВФО щодо запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК», акціонером ПАТ «УКРІНБАНК» було подано до Окружного адміністративного суду м. Києва позов до НБУ, ФГВФО про визнання протиправними та скасування постанови Правління НБУ №934 від 24.12.2015 «Про віднесення ПАТ «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних» та рішення виконавчої дирекції ФГВФО № 239 від 24.12.2015 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Постановою суду по справі № 826/1162/16 від 16.03.2016 перелічені вище розпорядчі акти визнані незаконними та скасовані.

Ухвалою колегії суддів Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 апеляційні скарги НБУ та ФГВФО на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі № 826/1162/16 залишено без задоволення, а названу постанову Окружного адміністративного суду м. Києва залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 по справі № К/800/11245/16, К/800/11692/16, К/800/11968/16 (касаційні скарги по справі № 826/1162/16) постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016 по справі № 826/1162/16, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 залишено без змін.

22.03.2016 Правлінням НБУ на підставі пропозиції ФГВФО щодо відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» винесено постанову №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК». На підставі вказаної постанови НБУ виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення №385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Під час тимчасової адміністрації усі грошові кошти як банку так і його клієнтів, що знаходилися на рахунках, були перераховані на кореспонденський рахунок в НБУ і в подальшому повернуті не були. Даними коштами розпорядився Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Акціонери ПАТ «УКРІНБАНК» звернулися до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом до НБУ, ФГВФО про визнання протиправними та скасування постанови Правління НБУ від 22.03.2016 №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК», рішення виконавчої дирекції ФГВФО №385 від 22.03.2016 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку». Постановою суду від 29.04.2016 по справі №826/5325/16 перелічені вище розпорядчі акти визнані незаконними та скасовані.

Ухвалою колегії суддів Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 апеляційні скарги НБУ та ФГВФО на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від по справі №826/5325/16 від 29.04.2016 залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 по справі №К/800/19259/16, К/800/19381/16, К/800/20901/16, К/800/25102/16 (касаційні скарги по справі №826/5325/16) постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 по справі №826/5325/16, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 по справі № 826/5325/16 залишено без змін.

24.10.2017 Верховний Суд України ухвалив Постанову по справі №21-3926а16, якою скасував рішення окружного адміністративного суду м. Києва від 16.03.2016, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016. Підставою скасування вищезазначених судових рішень став висновок Верховного суду України про те, що мінорітарний акціонер не може бути позивачем у даному спорі.

Після того до суду з аналогічним позовом звернулося ПАТ «УКРАЇНСЬКА ІННОВАЦІЙНА КОМПАНІЯ».

14 грудня 2017 року Окружним адміністративним судом м. Києва було ухвалено постанову у справі №826/14033/17 за позовом ПАТ «УКР/ІН/КОМ» до НБУ та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та скасування рішень, якою було визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 24 грудня 2015 року №934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УКРІНБАНК» до категорії неплатоспроможних. Також було визнано протиправним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року №239 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРІНБАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку.

20 лютого 2018 року Київський апеляційний адміністративний суд апеляційні скарги НБУ та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відхилив і залишив постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 грудня 2017 року буз змін.

Таким чином на даний час існують чинні судові рішення у справах №826/5325/16 та №826/14033/17, відповідно до яких будь які повноваження Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «УКРІНБАНК» припинені.

Крім того, Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.04.2021 задоволено заяву ОСОБА_6 - змінено спосіб виконання постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 у справі №826/5325/16 в частині зобов`язання Національного банку України (в особі його відповідальних осіб, до повноважень яких відноситься вчинення відповідних дій) вчинити всі необхідні дії щодо відновлення функціонування публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" в якості банківської установи - в обсязі та стані, який існував до прийняття постанови правління Національного банку України від 22.03.2016 №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" (в т.ч., але не виключно - дозволити усі початкові платежі Публічному акціонерному товариству "Український Інноваційний Банк" у системі електронних платежів (СЕП) та відновити роботу публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у системі обміну інформацією та виконання платежів SWIFT, Національному банку України повідомити усі банки про відновлення роботи Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" у зазначених вище системах) на наступний спосіб: "Виключити відомості про публічне акціонерне товариство "Українська інноваційна компанія" (попередня назва - "Український інноваційний банк") (ідентифікаційний код 05839888) із Державного реєстру банків України".

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 та ухвалою Верховного Суду Касаційного адміністративного суду від 19.10.2021 по справі №826/5325/16 вказану ухвалу залишено без змін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Зазначив, що прізвище автора статті ОСОБА_7 псевдонім, даних про такого журналіста немає.

Представник відповідача адвокат Карпенко В.К. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, мотивуючи це тим, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, а обов`язок їх встановлення покладається на позивача. Відповідач ОСОБА_2 не являється власником чи співвласником веб-сайту Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» та не має відношення до вказаного сайту.

Вислухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав.

Наявність спірної публікації підтверджується копією скріншотів з веб-сайту Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» та копією витягу з веб-сайту Національний антикорупційний портал «АНТИКОР» (а.п.31-36, 39-40).

Згідно з копією висновку експерта №49/22 від 15.06.2022, складеного стосовно публікації, яка була розповсюджена на веб-сайті Національного антикорупційного порталу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: https://antikor.com.ua/articles/274597-dohodi_sobi_problemi_vkladnikam_volodimir_klimenko_prodovhuje_provoditi_zlochinni_bankivsjki_oboru, посилання знаходиться на веб-сайті ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому відповідає домен apvu.com.ua. зазначений ресурс складається із статичних елементів інформаційного наповнення, таких як графічні елементи, що складають оформлення веб-сторінки, гіперпосилання на пов`язані матеріали, інформація у текстовому форматі тощо. До динамічних та потокових елементів вищезазначеного веб-сайту відносяться коментарі користувачів, реклама та інше (а.п.24-30).

02.02.2022 на сайті офіційного інтернет-представництва Президента України було оприлюднено петицію про застосування санкцій проти видання «Антикор», яке поширює російську пропаганду (а.п.37-38).

На спростування інформації, яка була розміщена на веб-сайті Національного антикорупційного порталу «Антикор» за адресою: https://antikor.com.ua/articles/274597-dohodi_sobi_problemi_vkladnikam_volodimir_klimenko_prodovhuje_provoditi_zlochinni_bankivsjki_oboru, позивачем були надані копії рішень судів, а саме: постанова Верховного Суду від 19.04.2019 у справі №826/11199/16 (а.п.16-20), постанова Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №826/1832016 (а.п.8-12), ухвала Окружного адміністративного суду м.Києва від 19.04.2021 у справі №826/5325/16 (а.п.13-15), постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.07.2021 у справі №826/5325/16 (а.п.21-23).

Згідно з копією довідки ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» №169/2023-Д від 14.08.2023, власником веб-сайту https://antikor.com.ua, станом на 11.12.2018, є реєстрант доменного імені https://antikor.com.ua компанія Teka-Group Foundation, якщо інше не визначене умовами договору між останнім та отримувачем послуг хостингу та/або володільцем облікового запису, або якщо такий договір відсутній (а.п.100-103).

За положеннями ст.12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно зі ст.32, 34, 68 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною 2 даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Статтею 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань. Аналогічні положення містяться і у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права 1966 року (пункт 1 статті 17 Пакту).

Відповідно до ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація особи. При цьому, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні (стаття 3 Конституції України).

Згідно зі ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом вимог ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При цьому, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч. 6 ст. 277 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 Постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснює, що беручи до уваги положення ст.32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Як зазначає Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 11.08.2021 року в справі №362/3163/20, при розгляді справ про захист честі, гідності та ділової репутації особи, визнання інформації недостовірною, суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

При цьому, на думку суду касаційної інстанції, під поширенням інформації потрібно розуміти поширення в мережі інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 рік) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантованих пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. За змістом частин першої та другої статті 7 цього Закону право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Поширенням інформації вважається опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У судовому засіданні було встановлено, що саме реєстрант доменного імені є власником веб-сайту і тільки він отримує від реєстратора доменного імені дані доступу для управління доменним іменем, несе відповідальність за адресацію доменного імені до відповідного веб-сайту та за функціонування такого веб-сайту. Або ж реєстрант доменного імені має надати докази передачі права користування таким доменним іменем (договору тощо) іншій особі на спростуванння того, що він не являється власником веб-сайту. На момент здійснення публікації 11.12.2018, власником торгової марки «АНТИКОР», реєстрантом доменного імені ІНФОРМАЦІЯ_3 та відповідно власником веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 , була КОМПАНІЯ «TEKA-GROUP FOUNDATION, що залишив поза увагою позивач та необгрунтовано пред`явив свої вимоги до ОСОБА_2 , тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати покладаються на позивача.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п.269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З врахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви про компенсацію судових витрат на професійну правову допомогу у зв`язку з розглядом справи та вважає, що такі витрати у розмірі 19000,00 гривень понесені у зв`язку із розглядом справи в Прилуцькому міськрайонному суді Чернігівської області підлягають зменшенню до 8000,00 гривень, оскільки такі витрати були значно завищені адвокатом Карпенком В.К., не є співрозмірними із складністю справи, не були необхідними, йому як досвідченому адвокату із значним юридичним стажем потрібно значно менше часу для ознайомлення з матеріалами справи та складання письмових пояснень, ніж це зазначено ним в розрахунках, а участь адвоката в судових засіданнях була досить нетривалою.

На підставі викладеного та ст. 201, 277, 297 ЦК України, ЗУ «Про інформацію», Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, керуючись ст.12, 13, 81, 133, 141, 258, 263-265, 352, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16.11.2023.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО