Справа №443/1244/23
Провадження №2/443/477/23
РІШЕННЯ

іменем України

13 листопада 2023 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Чижичі в особі Ходорівської міської ради Стрийського району Львівської області про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,34 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 069779/415 від 31.05.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Вибранівської сільської ради площею 2,34 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №069779/415 від 31.05.1997 року. Заповіт від ОСОБА_2 посвідчено у виконкомі Вибранівської сільської ради за реєстровим №11 від 20.03.1992 року в користь нього. Зазначає, що спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 він прийняв, звернувшись в Жидачівську державну нотаріальну контору із відповідною заявою, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №80/1995 року.

16.04.2023 року він звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , однак нотаріус своєю постановою відмовив йому у видачі свідоцтва, у зв`язку із відсутністю у нього оригіналу правовстановлюючого документа на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вибранівської сільської ради, що належала померлій і є спадковим майном.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 08.09.2023 року в порядку витребування доказів зобов`язано Львівський державний нотаріальний архів (79000, м.Львів, вул.Здоров`я, 9) в особі завідувача в строк до 06 жовтня 2023 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №80/1995, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06.10.2023 року завідувачем Львівського державного нотаріального архіву Бичківською О.М. надіслано копію спадкової справи №80/1995, яка заводилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 13.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з мотивів викладених у позовній заяві, просив позов задоволити.

Представник відповідача Ходорівської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, згідно поданого відзиву, повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи інформації, яка була б підставою щодо заперечення позовних вимог. Крім того просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній зареєстрований у АДРЕСА_1 , з 05.12.2011 року (а.с.4-5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим Вибранівською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 28.01.1995 року (а.с.7, 29 на звороті).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Вибранівської сільської ради площею 2,34 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №069779/415 від 31.05.1997 року (а.с.10).

За життя ОСОБА_2 , 20.03.1992 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Вибранівської сільської ради Сивак С.Б. та зареєстрований в реєстрі за № 11, згідно якого остання все своє майно заповіла своєму племіннику ОСОБА_1 (а.с.8, 28 на звороті - 29).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Судом також встановлено, що крім позивача, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не було, що підтверджується зокрема матеріалами спадкової справи №80/1995, яка заводилися після смерті останньої (а.с.26-32).

При цьому, як вбачається із матеріалів спадкової справи №80/1995, ОСОБА_1 у визначений законом термін звернувся в Ходорівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого нотаріусом позивачу видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом відносно: житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.27).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, а саме на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, постановою державного нотаріуса Жидачівської ДНК Матусека В.В. №86/02-31 від 06.04.2023, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його тітки ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), що знаходиться на території Вибранівської сільської ради Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, що належала померлій і є спадковим майном (а.с.12).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом спору у даній справі є право на земельну ділянку (пай), яка знаходиться на території Вибранівської сільської ради.

Оскільки, правовідносини з приводу спадкування виникли у січні 1995 року, то відповідно до Перехідних положень ЦК України 2003 року регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Стаття 534 ЦК УРСР 1963 року визначає, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР 1963 року, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.1 ст.550 ЦК УРСР).

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.

Доказом того, що покійній ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 належало право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вибранівської сільської Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.12.2022 року, відповідно до якої, згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Вибранівській сільській раді за гр. ОСОБА_2 зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 2,34 умовних кадастрових гектарів, сертифікат серії ЛВ №069779/415, зареєстрований 31.05.1997 р за №595. Підстава видачі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 19.03.1997 р. № 143 (а.с.10).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки (пай), яка знаходиться на території Вибранівської сільської ради, Стрийського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,34 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ 069779/415 від 31.05.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 листопада 2023 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка