У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , на постанову про відкриття виконавчого провадження, суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Євген Миколайович, стягувач: ПАТ «КРЕДО БАНК»,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження, суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Євген Миколайович, стягував: ПАТ «КРЕДО БАНК».

Скарга мотивована тим, що 20.04.2018 р. Головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерня Є.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56231280 з приводу виконання виконавчого листа № 308/13291/15 виданого 02.08.2016 р. Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 722062,04 грн.

Заявник зазначає, що про наявність зазначеної постанови вона довідалася при отриманні відповіді на звернення її представника про видачу такої тільки 09.11.2023 р. (вих. № 106381). До зазначеної дати про наявність такої постанови не знала, її копії раніше не отримувала. Відповідно, про зміст такої постанови їй стало відомо лише 09.11.2023 р.

У скарзі вказано на те, що 17.11.2023 р. отримавши доступ до реєстру виконавчих проваджень та інформації, наявної у ньому по ВП № 56231280, ОСОБА_3 , стало відомо про наявність порушень допущених суб`єктом оскарження при винесені оскаржуваної постанови. Витяг із реєстру АСВП від 17.11.2023 р. із наявною інформацією про ВП № 56231280 додається.

Заявник зазначає, що згідно змісту виконавчого листа №308/13291/15 виданого Ужгородським міськрайонним судом 02.08.2016 р., розгляд справи та ухвалення рішення відбулося 09.06.2016 р. Однак, по сьогоднішній день копії рішення суду заявник не отримала. На переконання заявника, підстав для набуття ним законної сили - не настало, підстав для видачі виконавчого листа також. Крім того, змісту виконавчого листа стверджується, що такий дійсний для пред`явлення до виконання - протягом одного року.

При цьому у скарзі вказано на те, що в порушення вимог п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець не повернув стягувану виконавчий документ без прийняття до виконання, не встановив невідповідності виконавчого листа вимогам закону, не встановив спливу строку пред`явлення його до виконання, наслідком чого безпідставно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Отримавши доступ до АСВП, заявником виявлено що такий реєстр не місить усіх документів виконавчого провадження, що перешкоджає їй з`ясуванню наявності інших можливих порушень при здійсненні виконавчих дій і що зумовлює необхідність витребування всіх наявних у розпорядженні суб`єкта оскарження матеріалів ВП № 56231280.

Крім того, перед винесенням оскаржуваної постанови приватним виконавцем не було вчинено необхідних дій та не враховано наступних вимог Закону.

Як вказано у скарзі, виконавцем при відкритті провадження не було перевірено повноваження особи, яка пред`явила виконавчий документ до виконання - не були належним чином підтверджені, долучені документи - не засвідчені у порядку, передбаченому Законом, висновок про їх належність приватним виконавцем зроблено передчасно і безпідставно. Відповідність долучених до заяви про відкриття ВП документів, як доказів на підтвердження повноважень особи - заявником скарги не визнається. Зміст і перелік документів, долучених до заяви стягувана про примусове виконання мені невідомі, у реєстрі ВП такі відсутні, що потребує їх витребування.

Як вказано заявником, за вищенаведених обставин, винесена державним виконавцем, оскаржувана постанова є неправомірною і такою, що підлягає скасуванню.

На переконання заявника, вимогам закону оскаржувана постанова - не відповідає, законних підстав для її винесення - не існувало.

Заявник зазначає, що оскільки про наявність і зміст оскаржуваної постанови заявнику скарги стало відомо лише 09.11.2023 р., і лише після вказаної дати боржник отримавши ідентифікатор доступу, отримав можливість ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження в електронній системі АСВП, дізнався про зміст і перелік документів, на підставі яких була винесена оскаржена постанова, вважаю що строк на подачу даної скарги мною не пропущено. В той же час, якщо суд дійде до висновку про пропущення заявником строку на подачу даної скарги, прошу його поновити як такий, що пропущено з поважних причин.

На підставі вищенаведеного, ст. ст. 447 - 453 ЦПК України, заявник просить суд: визнати поважними причини і поновити заявнику скарги строк на оскарження постанови Головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерні Є.М. від 20.04.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 56231280 з приводу виконання виконавчого листа № 308/13291/15 виданого 02.08.2016 р. Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 722062,04 грн.

Постанову Головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерні Є.М. від 20.04.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 56231280 з приводу виконання виконавчого листа № 308/13291/15 виданого 02.08.2016 р. Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 722062,04 грн. - визнати неправомірною та скасувати.

Витребувати в від суб`єкта оскарження оригінали всіх наявних матеріалів виконавчого провадження № 56231280 з приводу "виконання виконавчого листа № 308/13291/15 виданого 02.08.2016 р. Ужгородським міськрайонним судом - для їх огляду у судовому засіданні.

Дослідивши матеріали поданої скарги, суд приходить до наступного висновку.

Зі змісту скарги вбачається, що 20.04.2018 р. Головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерня Є.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 56231280 з приводу виконання виконавчого листа № 308/13291/15 виданого 02.08.2016 р. Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 722062,04 грн.

Матеріали скарги містять копію постанови про відкриття виконавчого провадження №56231280 від 20.04.2023. Зі змісту якої вбачається, що головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерня Євгеній Миколайович, розглянуто заяву про примусове виконання: Виконавчого листа № 308/13291/15 виданого 02.08.2016 Ужгородським міськрайоним судом, про: « Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» - суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 722 062,04 грн., яка складається з наступного: 24540,24 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 року становить 621604,27 грн. - неповернута сума кредиту; 2 897,13 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.04.2016 року становить 27 073,46 грн. - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 26.04.2015р. по 25.04.2016р.; 360,00 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту. Стягнути з ОСОБА_4 , на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» - понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 10 831,53 грн.».

Заявник стверджує, що про наявність зазначеної постанови вона довідалася при отриманні відповіді на звернення її представника про видачу такої тільки 09.11.2023 р. (вих. № 106381). До зазначеної дати про наявність такої постанови вона не знала, її копії раніше не отримувала. Відповідно, про зміст такої постанови їй стало відомо лише 09.11.2023 р.

17.11.2023 р. отримавши доступ до реєстру виконавчих проваджень та інформації, наявної у ньому по ВП № 56231280, їй стало відомо про наявність порушень допущених суб`єктом оскарження при винесені оскаржуваної постанови.

Як зазначає заявник, згідно змісту виконавчого листа №308/13291/15 виданого Ужгородським міськрайонний судом 02.08.2016 р., розгляд справи та ухвалення рішення відбулося 09.06.2016 р. Однак копії виконавчого листа матеріали скарги не містять.

Заявником заявлено клопотання про поновлення строків на оскарження постанови, яке обґрунтовано тим, що оскільки про наявність і зміст оскаржуваної постанови заявнику скарги стало відомо лише 09.11.2023 р., і лише після вказаної дати боржник отримавши ідентифікатор доступу, отримав можливість ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження в електронній системі АСВП, дізнався про зміст і перелік документів, на підставі яких була винесена оскаржена постанова, то ОСОБА_5 що строк на подачу даної скарги мною не пропущено. При цьому ОСОБА_3 , зазначає, що в той же час, якщо суд дійде до висновку про пропущення нею строку на подачу даної скарги, просить його поновити як такий, що пропущено з поважних причин.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень статті 122 Цивільного процесуального кодексу України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно статті 123 Цивільного процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 126 Цивільного процесуального кодексу України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Водночас, статтею 127 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право суду поновити строк для подання скарги, що пропущено заявником з поважних причин. На особу, яка пропустила встановлений законом процесуальних строк, покладається обов`язок подати клопотання (у вигляді письмової заяви) про його поновлення.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 127 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Таким чином, на особу, яка пропустила встановлений законом процесуальний строк, покладається обов`язок подати клопотання про його поновлення, оскільки за зазначеною вище нормою закону, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення такого строку.

Як роз`яснено в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що предметом оскарження, є постанова про відкриття виконавчого провадження №56231280 від 20.04.2018 року винесену головним державним виконавцем Ужгородського міського відділу ДВС Секерня Євгенієм Миколайовичем.

Із скаргою на постанову про відкриття вико наявного провадження заявник до суду звернулася лише у листопаді 2023 року, тобто після спливу понад п`ять років з моменту відкриття ВП.

На переконання суду, заявником не надано належних та допустимих доказів підтвердження такого тривалого пропуску процесуального строку на звернення до суду зі скаргою, обставини зазначені в заяві на поновлення пропущеного процесуального строку не знайшли свого підтвердження.

ЄСПЛ прописав, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (Справа «Рябих проти України, рішення від 24.07.2003 р. п.52).

Натомість,заявником не надано відомостей про те, що про порушення своїх прав в межах виконавчого провадження №56231280 (від 20.04.2018), вона дізналася лише 09.11.2023.

При цьому, з доданого до матеріалів скарги інформаційного листа про виконавче провадження №56231280 вбачається, що 20.04.20218 року було відкрито виконавче провадження зпримусового виконання виконавчого листа № 308/13291/15 виданого 02.08.2016 Ужгородським міськрайоним судом на підставі рішення суду яке набрало законної сили 26.07.2016 року. Як вбачається зі змісту наданої інформації в межах вказаного виконавчого провадження виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника 15.05.2018 року, постанову про арешт майна боржника 04.10.2019 року. При цьому, в межах вказаного виконавчого провадження, неодноразово виносились виконавцем постанови про передачу ВД на виконання до підприємств, установ, організацій, з метою звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості згідно рішення суду за місцем роботи боржника. Так, 04.10.2019 року до відділу охорони здоров`я Рахівської державної адміністрації, ДВНЗ «Ужгородський національний університет`та 31.10.2023 року до ТОВ «Медікавер Україна», Львівська область, м.Львів. Що вказує на те, що принаймні з 04.10.2019 року боржнику було відомо про відкрите виконавче провадження, оскільки стягнення проводились з заробітної плати такого.

Та обставина, що «про зміст і підстави винесення такої постанови стороні боржника стало відомо лише 09.11.2023 р.» на переконання суду не є підставою для задоволення клопотання про поновлення заявнику строку на оскарження постанови про відкриття виконавчого провадження.

Суд вважає, що наведені у скарзі підстави не можуть вважатися поважними причинами попуску процесуального строку.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз частини першої статті 449 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, цікавитися такими, дотримуватися строків.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок щодо застосуванню ст. 449 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зроблений висновок про те, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2022 року по справі № 761/38464/20 (провадження № 61-7465св22) зазначено, що: «перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод».

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України по справі № 755/8494/16-ц від 06 вересня 2017 року вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

У постанові Великої палати Верховного суду по справі № 320/7888/16-ц від 03жовтня 2018 року вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

При вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі № 473/653/17 (ЄДРСРУ № 74991952).

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Непереборних обставин, які не залежали від волевиявлення заявника і були пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду зі скаргою у визначений законом строк, судом не встановлено.

Враховуючи наведені обставини і норми закону, вважаю, що заявником не виконано вимог ст. 449 ЦПК України, окрім того, слід зазначити, що заявник оскаржує дії, які тривають з 20.04.2018 року і ним не доведено поважних причин пропуску строку на звернення до суду зі скаргою. При цьому підстави пропуску, а саме не знання стягувача про існування постанови державного виконавця, що є предметом оскарження, в контексті наведеного, суд вважає неповажними.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Таким чином, оскільки заявником пропущено процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою, причини пропуску строку визнані судом неповажними, скаржник відповідно до вимог статті 126 Цивільного процесуального кодексу України втратив право на їх оскарження. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, а відтак суд повертає скаргу представника ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Хексапал», адвоката Пересоляка Олександра Сергійовича без розгляду, як таку, яка подана з пропуском встановленого законом процесуального строку.

Керуючись статтями 76, 81, 122, 123, 126, 127, 260-261, 447, 449 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про поновлення строку на оскарження постанови Головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Секерні Є.М. від 20.04.2018 р. про відкриття виконавчого провадження № 56231280 з приводу виконання виконавчого листа № 308/13291/15 виданого 02.08.2016 р. Ужгородським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КРЕДОБАНК» заборгованості за кредитним договором в розмірі 722062,04 грн.

Скаргу ОСОБА_1 , на постанову про відкриття виконавчого провадження, суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Євген Миколайович, стягував: ПАТ «КРЕДО БАНК»,- повернути заявнику без розгляду.

Ухвала суду набирає законної в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош