1Справа № 335/4297/23 2/335/1819/2023
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді - Романько О.О.,

за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 поданою через представника-адвоката Фельського Сергія Леонідовича до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб і службових органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача 29 703,00 грн. моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, також 10000,00 грн. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування своїх вимог зазначено на те, що 16.09.2022 о 17.05 год. у м. Запоріжжя по вул. Заводській біля будинку № 9 сталася ДТП за участі водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_1 та водія ОСОБА_2 , яка керувала автомобілем TOYOTA YARYS, державний номер НОМЕР_2 . Поліцейським УПП Департаменту патрульної поліції на місті пригоди складено протокол про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_2 .. Остання не погодилася з цими обставинами та подала скаргу на поліцейських. Так, 05.12.2022, ще до завершення розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_2 , на воді ОСОБА_1 також було складено протокол про адміністративне правопорушення за ознаками діяння, передбаченого ст. 124 КУпАП. Справу за цим протоколом було направлено до суду.

Далі в позові зазначено, що постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження закрито у зв`язку із закінченням строків для накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 18.04.2023 постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2023 скасовано та постановлено нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Таким чином, позивач вважає, що судом встановлено безпідставність обвинувачення водія ОСОБА_1 у порушенні Правил дорожнього руху та КУпАП.

Останнє, на переконання позивача, свідчить про незаконність дій співробітника патрульної поліції, який склав протокол про адміністративне правопорушення. Внаслідок цих дій позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що, перебуваючи під судом протягом більше ніж чотирьох місяців, позивач був вимушений шукати захисника для захисту своїх прав та законних інтересів в суді, витрачати на це грошові кошти, відвідувати судові засідання, вимагати законного розгляду справи безстороннім судом. Звичний устрій життя позивача був порушений, постійна нервова напруга у зв`язку з перебуванням його справи в суді не надавала позивачу можливості проживати у звичному для себе темпі протягом усього судового розгляду. У результаті незаконного складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення позивач міг втратити велику суму коштів, які довелось би витратити на відновлення автомобіля, що належить іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди. Будучи незаконно обвинуваченим у вчиненні правопорушення, позивач тяжко це переживав, у нього погіршився сон, він постійно перебував у постійній нервовій напрузі, не міг належним чином виконувати роботу, спілкування з сім`єю не складалося через нервовість позивача, пригнічений стан. Постійна нервова напруга загострила хронічні захворювання та послабила імунітет.

Відтак, посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», практику Верховного Суду у цій категорії справ, в тому числі на постанову об`єднаної палати КЦС ВС у справі № 569/1799/16-ц від 10.10.2019, позивач вважав, що має право на відшкодування моральної шкоди у мінімальному розмірі, встановленому вказаним законом, з урахуванням строку перебування під судом, що становить грошову суму в розмірі 29 703,00 грн.

Ухвалою від 09.06.2023 було відкрите провадження у справі, визначено її розгляд в порядку загального позовного провадження, сторонам наданий час для надання письмових заяв по суті справи та з процесуальних питань.

27.06.2023 до суду надійшов письмовий відзив Департаменту патрульної поліції із запереченнями проти позову (а.с.37-45).

Суть заперечень відповідача зводиться до того, що протокол про адміністративне правопорушення, не є індивідуально-правовим актом суб`єкта владних повноважень, безпосередньо не тягне виникнення у особи прав, обов`язків, чи відповідальності, в даному випадку був складений належною службовою особою в межах її повноважень, і позивачем не наведено доказів незаконності дій працівника поліції при цьому. Позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності, не зазнав жодних заходів державного примусу, не був підданий адміністративному стягненню. При цьому сам факт закриття провадження за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення не тягне обов`язкового наслідку цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дія чи бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Крім іншого, відповідач послався на правову позиції другої судової палати КЦС ВС у справі № 312/262/18.

Крім того, відповідач посилався на те, що він не є органом, що проводить оперативно-розшукову діяльність, не є органом досудового розслідування, прокуратури чи суду, і тому положення відповідного закону, як і положення ст. 1176 ЦК України, не можуть бути застосовані до спірних відносин, в тому числі при визначенні розміру компенсації моральної шкоди. Водночас позивач не навів і не надав жодного доказу як незаконності дій щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і розміру моральної шкоди у розмірі, заявленому позивачем.

Також зазначили про необхідність залучення відповідачем Державної казначейської служби.

При цьому виказали незгоду з визначеним розміром витрат на правову допомогу, вважали його неспівмірним зі складністю даної справи та просили врахувати, що представник позивача приймав участь не в одній схожій справі та для нього це є вже сталою практикою.

На підставі цього відповідач просив відмовити у позові.

Відповідно до ухвали суду від 24.07.2023 підготовче провадження у справі було закрите, і справу було призначено до судового розгляду.

В судове засідання з розгляду справи по суті представник позивача не з`явився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, пославшись на факти і норми права, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив у позові відмовити, пославшись на факти і норми права, викладені у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального і процесуального права, суд прийшов до такого.

Обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що 05.12.2022 старшим інспектором з о/д ВРОН ДПП УПП в Запорізькій області майором поліції Шикулою А.В. був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 408981, із ствердженням про те, що ОСОБА_1 16.09.2022 о 17 год. 05 хв. у м. Запоріжжя по вул. Заводській біля будинку № 9, керуючи автомобілем DAEWOO LANOS, державний номер НОМЕР_1 здійснив обгін ближче чим 50 метрів перед пішохідним переходом, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем TOYOTA YARYS, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .. Внаслідок ДТП автомобілі пошкоджено, завдано матеріальних збитків, травмованих немає. В діях ОСОБА_1 інспектор патрульної поліції вбачав ознаки порушення п. 14.6 «в» Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

В подальшому, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2023 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, справу за вказаним протоколом було закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Надалі, відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 18.04.2023 постанову Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.02.2023 скасовано та постановлено нову, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, тобто за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Висновки суду щодо наявності факту незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Конституційний Суд України у рішенні від 27 жовтня 1999 року №9-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положень частини третьої статті 80 Конституції України (справа про депутатську недоторканність) зазначив, що поняття «притягнення до кримінальної відповідальності» не тотожне поняттю «кримінальна відповідальність», як і поняття «притягнення до юридичної відповідальності» не ідентичне поняттю «юридична відповідальність».

Норми Конституції України, зокрема, містять терміни: «за віддання і виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність» (частина друга статті 60); «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення» та «юридична відповідальність особи має індивідуальний характер» (стаття 61); «особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом» (частина перша статті 63), «незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності» (частина друга статті 68); «за посягання на честь і гідність Президента України винні особи притягаються до відповідальності на підставі закону» (частина друга статті 105); «за неповагу до суду і судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності» (частина п`ята статті 129). У контексті змісту положень названих статей Конституції України терміни «притягнення до юридичної відповідальності» та «юридична відповідальність» розмежовуються.

Ґрунтуючись на наведених правових позиціях КСУ, КАС ВС, вирішуючи питання про момент притягнення особи до адміністративної відповідальності, у постанові № 824/1164/18-а, зазначив про таке.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються, зокрема, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності(у разі її виявлення); пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Крім того, статтею 268 КУпАП регламентовані права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

З системного аналізу наведених правових норм КУпАП слід дійти висновку про те, що притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Прийняття ж постанови за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення є вирішенням такої справи по суті, яка передбачає встановлення наявності складу адміністративного правопорушення або його відсутності та, відповідно, застосування санкції, закриття справи, що відповідає положенням статті 284 КУпАП.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає перелік випадків, коли громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19) та від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21).

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №953/6561/20 (провадження№ 61-922св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18 квітня 2023 року у справі № 335/8682/22 справу про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом є мінімальний розмір заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 01 січня - 6 700,00 грн.

Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відбулось 05.12.2022, рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення ухвалено 18.04.2023, строк перебування останнього під судом (строк, протягом якого ОСОБА_1 був підданий адміністративній відповідальності) станом на час прийняття Запорізьким апеляційним судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо нього за ст. 124 КУпАП, становить 4 місяців та 13 днів.

Ураховуючи вимоги статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», мінімальний розмір моральної шкоди, що гарантований державою, становить 29 703,00 грн. Саме такий розмір відшкодування позивач заявив у своєму позові.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 15 березня 2023 року у справі № 754/204/21 (провадження № 61-1246св23).

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18).

З огляду на зазначене, суд не погоджується з доводами Департаменту патрульної поліції, які викладені у відзиві на позовну заяву, а саме щодо відсутності підстав для стягнення відшкодування моральної школи та недоведеності її спричинення.

Посилання Департаменту патрульної поліції у відзиві на те, що він є неналежним відповідачем, тому існує необхідність залучення у справу органу казначейської службу не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)).

У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до Держави України, не є обов`язковою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)).

Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позовної заяви та наявність передбачених законом підстав для її задоволення шляхом стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди грошових коштів в розмірі 29 703,00 грн.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 заявлялись вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн..

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 надавались послуги професійної правничої допомоги адвокатом Фельським С.Л. на підставі договору про надання правової допомоги від 15 травня 2023 року та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1098956 від 17 травня 2023 року (а.с. 12,16).

Згідно з умовами договору адвокат зобов`язується надати правову допомогу, у тому числі приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси клієнта в суді, державних органах та будь-яких підприємствах, установах та організаціях (п. 1.1.); розмір гонорару адвоката за ведення справи про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових і службових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, складає 10000,00 грн. (п. 4.1.).

Згідно з актом приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 17 травня 2023 року вартість наданих послуг складає 10000 грн. 00 коп. (а.с. 13).

Також до позову додано рахунок № б/н від 17.05.2023 щодо оплати послуг за договором про надання правової допомоги від 15.05.2023 на суму 10000,00 грн. та квитанція до прибуткового касового ордеру № б/н від 17.05.2023, відповідно до якого від ОСОБА_1 на підставі договору від 15.5.2023 прийнято 10000,00 грн. (а.с.14-15).

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основними засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини першої статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.

Згідно з частинами першою, другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (частина третя статті 28 Правил адвокатської етики).

З огляду на викладене, правовідносини щодо домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах яких розглядаються питання щодо зобов`язання по сплаті та строках сплати.

Чинним цивільним процесуальним законодавством визначено критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою.

Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункти 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, з огляду на викладене, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 вказано, що «суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 12350 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним».

У своєму відзиві на позовну заяву представником відповідача наводилися доводи щодо заперечення розміру витрат на професійну правничу допомогу, вказавши на їх неспівмірність з обсягом наданих адвокатом послуг.

Вказали на те, що предметом позову у цій справі є відшкодування моральної шкоди, внаслідок притягнення до адміністративної відповідальності. Проаналізувавши попередні справи з аналогічним предметом спору, в яких правову допомоги також надавав адвокат Фельський С.Л., зокрема, справи № 335/6977/22 та № 335/1784/22, можна дійти висновку, що дана справа для цього представника вже не є складною, але заявлений розмір витрат на правничу допомогу перевищує розмір мінімальної заробітної плати, який встановлено станом на 01.01.2023. Вважали, що стороною позивача не надано детального розрахунку часу адвоката та обсягу робіт, а також документів на його підтвердження, що суперечить вимогам законодавства, оскільки склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Також необхідно звернути увагу на правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 07 серпня 2018 року у справі № 916/1283/17, від 30 липня 2019 року у справі № 902/519/18 щодо необхідності застосування судом критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, а також в постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 910/21570/17, від 14 листопада 2018 року у справі № 921/2/18, від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 18 березня 2021 року у справі № 910/15621/19, за змістом яких для визначення суми відшкодування необхідно виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи.

Суд зауважує, що відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, обставин необґрунтованості (неспівмірності зі складністю справи, затраченим часом, ціною позову тощо) заявленого розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Судом враховано, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю; суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

При цьому, враховуючи викладене, в контексті обставин цієї справи, усталеної практики по такій категорії справ, приймання участі цього ж представника позивача при розгляді аналогічних спорів, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн. не відповідають обсягу роботи, виконаному адвокатом, та складності справи, у зв`язку з чим суд, з врахуванням доводів представника відповідача та керуючись вимогам щодо співмірності, обґрунтованості та пропорційності, дійшов висновку про необхідність зменшення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу до 6 000,00 грн, який з урахуванням погодженої сторонами вартості послуг адвоката, суд вважає розумним, пропорційним та обґрунтованим для цієї справи. Додатково суд вважає, що стягнення таких витрат у заявленому розмірі не відповідатиме критеріям розумності, необхідності, співмірності, справедливості і становитиме надмірний тягар для Державного бюджету України з огляду на перебування держави в стані війни.

Висновки, аналогічні відображеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 137, 141, 211, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву позовною заявою ОСОБА_1 подану через представника-адвоката Фельського Сергія Леонідовича до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб і службових органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , як відшкодування моральної шкоди 29 703 (двадцять дев`ять тисяч сімсот три) гривні, 00 копійок.

Стягнути з держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , як відшкодування судових витрат на правничу допомогу 6000 (шість тисяч) гривень, 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення суду складено 24.11.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_3 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , адреса місцезнаходження: вул. Федора Ернста, буд. 3, м. Київ, 03048.

Суддя: О.О. Романько