Справа № 185/9843/22
Провадження № 2/185/702/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 березня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О. з участю секретаря судового засідання Преображенської К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві

В С Т А Н О В И В

Позивач 14 листопада 2022 року звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я у якому просить суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 234000.00 гривень.

Ухвалою від 24 листопада 2022 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає що тривалий час працював на підприємстві відповідача. За час роботи у шкідливих для здоров`я умовах праці втратив професійну працездатність і став інвалідом.

Вважає, що у зв`язку з втратою працездатності та інвалідністю йому підприємством відповідачем завдано моральну шкоду, яку він оцінює в сумі 234000.00 гривень.

Відповідач звернувся до суду з письмовим відзивом на позов у якому просив суд відмовити у задоволенні позову. Обґрунтовуючи свої заперечення на позов зазначив, що позивачем не надано суду доказів того, що внаслідок втрати ним працездатності йому завдано моральну шкоду.

Відповідач крім того звернувся до суду з клопотаннями про обов`язкову участь позивача у судовому засіданні, про витребування додаткових доказів.

Суд вважає, що вказані клопотання задоволенню не підлягають тому що за змістом статей 81, 83 ЦПК України, позивач зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Позивачем додані до позовної заяви письмові докази,що підтверджують обставини, на які він посилається у позовній заяві, а саме його роботу на підприємстві відповідача у шкідливих умовах, встановлення йому висновком МСЕК первинно втрати професійної працездатності внаслідок професійних захворювань.

Позивач подав до суду клопотання, в якому просив розгляд цивільної справи провести за його відсутності, просив суд позов задовольнити.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надала суду відзив. Позовні вимоги не визнала. Мотивувала таким. При звільненні позивачу було виплачено компенсація моральної шкоди та укладена угода про відсутність до відповідача будь яких претензій. Позивачем не надані докази заподіяння йому моральної шкоди. Йому встановлено 60 % втрати професійної працездатності. Медичний висновок щодо заподіяння моральної шкоди не наданий. Розрахунок розміру моральної шкоди необґрунтований.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено наступне. Позивач має більше 19 років стажуу шкідливих підземних умовах праці у відповідача ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

25.08.2008 року позивача було звільнено відповідачем (роботодавцем) із займаної посади за ч.2 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії за професійними захворюваннями первинно від 03.12.2009 року серії 10 ААА № 017048, у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено третю групу інвалідності та 60 відсотків втрати працездатності(шийна та попереково -крижова радикулопатія, дефартроз ліктьових та колінних суглобів, ХОЗЛ першого ст., ЛН першого ст.

Визначені протипоказання роботи в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно та рекомендовано нагляд і лікування у невролога, травматолога, пульмонолога, ЛОР, стаціонарне лікування.

Ці діагнози професійних захворювань отриманих на виробництві під час тривалої дії шкідливих факторів у відповідача підтверджено та встановлено остаточно в ДУ «Український науково дослідний інститут промислової медицини» в місті Кривий Ріг з 03.11.2009 року.

Згідно з довідкою Медико-соціальної експертної комісії за професійними захворюваннями повторно безстроково від 10.01.2019 року серії 12ААА № 075527 та серія 12 ААБ № 204403, у зв`язку з професійним захворюванням позивачу встановлено третю групу інвалідності та 60 відсотків втрати працездатності: 30 % - радикулопатіяшийна та попереково-крижова на фоні полісегментарноїдископатії з вираженими статико -динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейроваскулярним синдромом, двосторонній плечелопатковийперіартроз(ПФС другого ст.); 20 % - деф.артроз в поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів, стійкий больовий синдром; 10 % хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії, (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), ЛН першого ступеня.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від19.11.2009 р., хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за таких обставин:

тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм робочого, недосконалість технологічних процесів. Порушення режиму експлуатації технологічного устаткування, приладів, робочого інструменту, аварійних ситуацій, пошкодження захисних засобів та механізмів, систем вентиляції, екранування, сигналізації, освітлення, кондиціювання повітря, порушення правил охорони праці, гігієни праці, відсутність засобів індивідуального захисту, відсутність заходів та засобів рятувального характеру.

Все це призвело до професійних захворювань позивача.

Таким чином, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок тривалої праці в шкідливих умовах на ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», позивач втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійне захворювання.

Окрім того, внаслідок недосконалості технології підземного видобутку вугілля, роботи шахтних механізмів і машин, підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенноїдії у повітрі робочої зони, підвищених рівнів виробничого шуму. Недосконалість технології передбачає значне використання ручної праці (піднесення матеріалів та обладнання тощо). Також внаслідок недосконалості механізмів гірничо-шахтового обладнання, робочого інструменту в підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосування.

Надані позивачем письмові докази є достатніми, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

Позивача турбує щоденний стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково - крижовому відділах хребта, стійкий стріляючий біль в ногах, в плечових, ліктьових та колінних суглобах, особливо при фізичних навантаження, зниження сили в них, хиткість при ході, сильний кашель, утруднене дихання. Вказані негативні явища супроводжуються головним болем та загальною слабкістю організму.

Професійні захворювання призводять до постійного перенесення позивачем больових відчуттів, до необхідності проходження систематичних лікарських спостережень та придбання лікувальних засобів, що призводить до нераціональної втрати часу та життєвої енергії. Зокрема, позивача мучать приступи задухи, прогулянки та навіть вихід в магазин потребують від позивача залучення значних зусиль, постійний сильний кашель призводить до болю в грудній клітині та порушує його сон в нічний час, він відчуває себе неповноцінною людиною, вказане постійно викликає у позивача відчуття тривоги за своє здоров`я та життя.

Вказані захворювання обмежують позивача у ведені нормального способу життя, спокійно спати вночі, викликають обмеження в рухах, обмежені в життєдіяльності, соціально- побутовому житті та змушують позивача додавати зусиль для організації своєї життєдіяльності, позивач потребує необхідності у постійному нагляді лікарів, медикаментозному та санаторному лікуванні.

Позивачу спричинені глибокі фізичні та душевні страждання, які носять тривалий характер, постійне лікування не призводить до поновлення становища, яке існувало до втрати працездатності та ушкодження здоров`я.

Позивач втратив працездатність, і як наслідок був звільнений з роботи за станом свого здоров`я. Якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою.

Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування.

Надані позивачем письмові докази є достатніми, оскільки у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог.

Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Нормою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням міркувань розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на ступінь втрати позивачем професійної працездатності, необхідність постійного лікування та реабілітації, наявність вимушених змін у житті позивача у зв`язку з професійним захворюванням, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 120000.00 грн., що відповідатиме характеру та обсягу моральних страждань, які позивач пережив і які переживатиме надалі через ушкодження здоров`я.

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача у розмірі, діючому на день звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру фізичної особою.

Керуючись статтями 280-289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 120000.00 (сто двадцять тисяч) гривень з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» судовий збір на користь держави в сумі 1800.00 (тисяча вісімсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. О. Головін