КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року в складі судді Чередніченко Н.П.,

встановив:

28.12.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що вона, її син та ОСОБА_2 є співвласниками квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, ОСОБА_1 є власником частки вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.04.1998 та частки квартири на підставі договору дарування від 19.07.2018.

Відповідачка ОСОБА_2 є власником частки вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 10.04.1998.

Син позивача успадкував частку батька позивача ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 зареєстрована та проживає у вказаній квартирі, проте, як співвласник, не приймає у часті в утриманні зазначеного майна.

Так, за період з 01.01.2020 по 01.12.2022 року нею було понесені витрати за утримання будинку і прибудинкової території, за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, за спожитий газ, за електричну енергію, вивіз сміття, а також було здійснено витрати на перевірку лічильника холодної води, заміну гофри у вентиляційній системі, послуги Київгазу на загальну суму 51 177 гривень.

Позивач зазначала, що вона самостійно виховує двох неповнолітніх дітей, а тому ухиляння відповідача від сплати комунальних послуг і витрат на управління, утримання та збереження спільного майна суттєво погіршує її фінансовий стан.

На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину понесених нею витрат в сумі 23 332 грн 50 коп.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

18.05.2023 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14 178,92 грн та судовий збір.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено достатніми доказами розмір часток, які належать позивачу та відповідачу.

Посилається на ті підстави, що крім зазначеного в позовній заяві про належність позивачу на праві власності 2/4 частин, а відповідачу -1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , нею була отримана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.04.2023.

Відповідно до вказаної інформації співвласниками частини квартири є :

- 1/12 частини - ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 554, виданого 15.12.2021, видавник приватний нотаріус КМНО Ткаченко В. Л. ;

- 1/12 частини - ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 555, виданого 15.12.2021, видавник приватний нотаріус КМНО Ткаченко В. Л. ;

-1/12 частини - ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер 2324, виданого 12.08.2022, видавник приватний нотаріус КМНО Камінська І. М.

Тобто, позивач є співвласником частини квартири в період з 01.01.2020 по 14.12.2021 , а за період з 15.12.2021 по 01.12.2022 є співвласником 7/12 частин квартири.

В свою чергу відповідачка є співвласником частини квартири в період з 01.01.2020 по 14.12.2021, а за період з 15.12.2021 по 01.12.2022 є співвласником 4/12 частин квартири та повинна нести витрати по оплаті відповідно до своєї частки.

Відповідно до доданих документів до позовної заяви позивачем понесені за період з 01.01.2020 по 01.12.2022 витрати у розмірі 51 008,10 грн, про що свідчать Таблиці витрат №1 та №2. Вказані таблиці додаються до цієї скарги.

Отже, якщо витрати за період 01.01.2020 по 14.12.2021 складають 33 885,46 грн, то відповідно частка витрат відповідача за цей період складає , що становить 8 471,37 грн.

Якщо загальні витрати за період 15.12.2021 по 01.12.2022 складають 17 122,64 грн, то відповідно частка витрат відповідача за цей період складає 4/12, що становить 5 707,55 грн.

Всього частина витрат, яка підлягає відшкодуванню на її користь, складає 14 178 грн 92 коп. за період з 01.01.2020 по 01.12.2022.

07.07.2023 ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Свої доводи мотивує тим, що долучена позивачем до апеляційної скарги докази надані з порушенням вимог, встановлених ст. 84 ЦПК України.

На час розгляду справи в матеріалах справи були відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт належності відповідачу на праві власності квартири або певної її частини, а також доказів, які підтверджують розмір часток кожного з співвласників.

Долучена до апеляційної скарги Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно датована 26.04.2023, тобто позивач отримав її лише через 6 днів після ухвалення судом оскаржуваного рішення. Отже, на час розгляду справи суд не мав можливості здійснити його належну оцінку.

Враховуючи принцип змагальності сторін та вимоги ч. 1. ст. 81 ЦПК України саме на позивача покладено обов`язок довести обґрунтованість заявлених ним позовних вимог та долучити до матеріалів справи всі наявні у нього докази.

Крім цього, надані позивачем до позовної заяви квитанції та чеки не містять прізвище платника - ОСОБА_3 , який є батьком сторін.

З наданих суду доказів неможливо встановити, що оплата за житлово-комунальні послуги та витрати на управління, утримання та збереження спільного майна були здійснені саме позивачем.

Зазначає, що в квартирі АДРЕСА_2 відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади міста Києва зареєстровані 4 особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . Проте фактично в квартирі проживали ще 2 особи: донька позивача ОСОБА_5 , чоловік позивача ОСОБА_6 . У разі доведення позивачем факту сплати нею за житлово-комунальні послуги , частка відповідача в такому разі мала б становити 1/6 частину.

Також посилається на те, що позивачем та членами її сім`ї протягом останніх 10 років створюються перешкоди відповідачу у користуванні нею своєю частиною квартири. Зазначені обставини підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.

Позивач ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_6 вирішили, що газова плита та газовий котел є їх особистою власністю, конфорки на плиті зняті, вийнята решітка з духовки, ставлять її тільки для власного користування. Позивач відключає газовий котел, у зв`язку з цим в кімнаті відповідача відсутнє опалення зимою. Позивач та члени її сім`ї не дають відповідачу користуватися гарячою водою - відключають котел, який знаходиться в кухні. Внаслідок порушення її прав відповідач вже більше шести років не має змоги забезпечити собі базові потреби: готувати їжу (змушена користуватися мультиваркою в кімнаті, де проживає), прийняти душ, прати свої речі і постільну білизну, прибирати свою кімнату і доглядати за собакою. Вартість прання, відвідування басейну та закладів харчування в десятки разів перевищує вартість тих послуг, які відповідач мав би отримувати в належній їй на праві власності квартирі. Вказані обставини доводять факт не користування відповідачем цими комунальними послугами.

Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц і від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що співвласниками спірної квартири є вона, її син та відповідач ОСОБА_2 , а тому остання відповідно до закону зобов`язана оплачувати витрати на її утримання.

Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь частину від сплачених нею за період з 01.01.2020 по 01.12.2022 витрат за утримання будинку і прибудинкової території, за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, за спожитий газ, за електричну енергію, вивіз сміття, а також витрати на перевірку лічильника холодної води, заміну гофри у вентиляційній системі, послуги Київгазу в сумі 23 332 грн 50 коп.

На підтвердження часток співвідповідачів у праві власності на спірну квартиру позивачем до позовної заяви надано копії:

- свідоцтва про право власності на житло від 10 квітня 1998 року, відповідно до якого остання належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в рівних долях;

- договору дарування від 19.07.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_3 подарував належну йому частку в спірній квартирі ОСОБА_1 ;

- свідоцтва про смерть ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, дата формування: 19.07.2018, відповідно до якого ОСОБА_1 є власником частини спірної квартири;

- свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Інших доказів суду першої інстанції надано не було.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, ОСОБА_2 заперечувала проти того, що сума у розмірі 23 332,50 грн дорівнює її частці у праві спільної часткової власності.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність достатніх доказів, які б достеменно підтверджували кому та в яких частках на час подачі позову належить спірна квартира, в тому числі щодо кола спадкоємців батьків сторін.

На підтвердження понесення позивачем витрат за утримання будинку і прибудинкової території, за послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення, за спожитий газ, за електричну енергію, вивіз сміття, витрат на перевірку лічильника холодної води, заміну гофри у вентиляційній системі та розміру вказаних витрат позивачем надано копії рахунків та чеків про їх оплату, з яких неможливо встановити період нарахування та обсяг відповідальності відповідача, як співвласника спірної квартири.

За таких підстав суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем не надано належного розрахунку витрат на сплату комунальних послуг, оскільки понесені позивачем витрати на утримання квартири не підтверджені належними доказами.

Колегія суддів не може взяти до уваги письмові докази та розрахунки, надані до апеляційної скарги на підтвердження заявлених позовних вимог в частині розміру часток сторін у праві власності на спірну квартиру та щодо стягнення з відповідача заборгованості в іншому розмірі, ніж було заявлено в суді першої інстанції.

Так, відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19) зазначив, що, вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

У справі, яка переглядається, апеляційний суд враховує ту обставину, що позивачем не зазначено поважних причин, з яких вона не могла подати вказані докази суду першої інстанції, а відповідач проти прийняття нових доказів заперечує.

Поведінка позивача протягом розгляду справи та її перегляду є суперечливою та непослідовною, оскільки у суді першої інстанції остання визначала обов`язок відповідача по сплаті витрат на утримання майна в розмірі частини, що становить 23 332 грн 50 коп., а в суді апеляційної інстанції остання змінила свою позицію у справі та просила стягнути з відповідача понесені нею витрати за період 01.01.2020 по 14.12.2021 - в розмірі частини, що становить 8 471,37 грн, за період з 15.12.2021 по 01.12.2022 - в розмірі 4/12 частин, що становить 5 707,55 грн.

До апеляційної скарги позивачем надано розрахунок заявлених позовних вимог, який не було надано суду першої інстанції та який не був предметом дослідження ні відповідачем, ні судом першої інстанції. Разом з тим, до вказаного розрахунку так і не були надані рахунки, які містять інформацію щодо предмета доказування, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості здійснити перевірку його правильності.

Наведене свідчить про недобросовісну поведінку заявника.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зважаючи на наведене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук