Номер провадження: 22-ц/813/4575/23
Справа № 505/1821/22
Головуючий у першій інстанції Івінський О.О.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Гуденка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2022 року

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,

встановив:

У липні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітків (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію в розмірі від 2 681,94 грн. до 3 052,30 грн., та соціальну допомогу (субсидію) на період опалювального сезону, водночас ці виплати не дають можливості забезпечувати себе всім необхідним самостійно.

Також позивачка зазначає, що страждає на декілька хронічних захворювань у зв`язку з чим потребує коштів на ліки.

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивачки, однак добровільно не надає матеріальної допомоги, отже не приймає участі у матеріальному утриманні непрацездатної матері, хоча офіційно працевлаштований, має малолітню дитину доньку, інших утриманців не має.

Позивачка зазначає, що інших дітей крім відповідача в неї немає.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у порушення норм процесуального права судом не повно з`ясовані обставин справи; висновки суду про відмову в задоволенні позову з підстав зазначених у змісті оскаржуваного рішення є помилковими і не ґрунтуються на матеріалах справи; судом не враховані надані позивачкою докази на підтвердження її витрат та фактичних доходів, які у своїй сукупності доводять те, що вона є малозабезпеченою особою, а отже потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має надавати.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу позивачки без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на законність оскаржуваного рішення суду та необґрунтованість доводів скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення скаржниці та її представника адвоката Куликової О.В., які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, пояснення представника відповідача адвоката Дрогобецької Т.Ю., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (ч. 8 ст. 7 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

В силу положень ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 ,усиновленого 28 серпня 1990 року.

Отже між сторонами наявні юридично значущі зв`язки ( ст. 202 СК України).

Позивачка ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком, зареєстрована та проживає у належній їй квартирі АДРЕСА_1 , перебуває на обліку в Подільському об`єднаному управлінні ПФУК в Одеській області і отримує пенсію за віком, розмір якої за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2022 року склав 17 554,82 грн.

Отже позивачка є непрацездатною матір`ю відповідача.

З медичної карти амбулаторного хворого убачається, що позивачці ОСОБА_1 встановлено певні діагнозі, дані про які не підлягають розголошенню, відповідно до вимог ст. 286 ЦК України, на підставі яких ОСОБА_1 призначено довгострокове медикаментозне лікування ( а. с. 15-19).

Відповідач ОСОБА_2 працездатний, працює машиністом електровоза 3-го класу в виробничому підрозділі «Локомотивне депо Подільськ» Служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця «ПАТ «Укрзалізниця».

Відповідач є батьком малолітньої дитини доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і інших утриманців не має.

Сторони проживають окремо.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не доведені підстави позову, остання отримує пенсію за віком в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, і доказів які б свідчили проте, що розмір отримуваної нею пенсії є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на ліки та харчування останньою не надано, тому ОСОБА_1 не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність її позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення від виконання своїх обов`язків щодо батьків (ст. 204 СК).

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Так, згідно з постановою об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №212/1055/18-ц, тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Аналогічні висновки містяться у постанові від 18 листопада 2020 року Верховного Суду у справі №757/52096/18.

Отже позивачка досягла пенсійного віку, є непрацездатною, отримує пенсію за віком, розмір якої хоча і є більшим від прожиткового мінімуму, водночас враховуючи хронічні захворювання ОСОБА_1 розмір пенсії яку вона отримує не забезпечує її потреб пов`язаних зі станом її здоров`я та необхідністю додаткових витрат на лікування.

Батьківських прав відносно відповідача позивачка ОСОБА_1 не позбавлялась, обставин щодо її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків судом не встановлено.

Отже обставин які б слугували підставами для звільнення відповідача від обов`язку утримувати матір судом не встановлено.

Водночас колегія суддів зауважує, що наявність неприязних стосунків між сторонами не нівелює обов`язку сина утримувати свою непрацездатну матір, і не свідчить про ухилення останньої від виконання своїх материнських обов`язків.

За таких обставин, відповідач зобов`язаний утримувати свою матір відповідно до положень частини першої статті 202 СК України.

На вказане суд не звернув належної уваги, не врахував, що позивачка є особою похилого віку, пенсіонеркою, непрацездатною, інших доходів окрім пенсії та субсидії немає, потребує лікування, а тому має потребу і необхідність у матеріальній допомозі, яку відповідач, який є її сином, не надає, хоча зобов`язаний утримувати свою матір, крім того, є працездатним і має можливість сплачувати аліменти на утримання матері.

Отже висновок суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з вказаних вище підстав, є помилковим.

При цьому колегія суддів зауважує, що висновки суду першої інстанції про те, що позивачка отримує пенсію у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, а тому не потребує матеріальної допомоги від відповідача, є безпідставними, так як положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів.

За таких обставин оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню.

Визначаючи розмір аліментів на утримання позивачки, колегія суддів враховує встановлені у справі обставини, матеріальне та сімейне становище сторін види і розмір їхнього заробітку та доходу, непрацездатність позивачки та її потребу у матеріальній допомозі щодо забезпечення достатнього життєвого рівня та необхідних умов для існування, отримання необхідної медичної допомоги, інших додаткових втрат, які не покриваються сумами отриманої нею пенсії та субсидії, а також матеріальне становище сина, відсутність з його боку догляду і піклування за матір`ю.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу матері, матеріали справи не містять.

Під час апеляційного перегляду справи представник відповідача не заперечувала тих обставин, що відповідач працює, і отримує стабільний заробіток.

Враховуючи принципи справедливості і пропорційності, а також те, що відповідач має малолітню дитину, яка потребує відповідного лікування за станом здоров`я, про що також вказувала і скаржниця під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліментів у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня подання позову, і довічно.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1, 3 ч.1, ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 08 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь його непрацездатної матері ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11 липня 2022 року, і довічно.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено - 16 жовтня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: О.Ю. Карташов

М.В. Назарова