Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2100/21 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О.М.
Категорія 16 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/2100/21 за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Житомирської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Житомирської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Басейнове управління водних ресурсів річки Прип`ять про визнання незаконним та скасування розпорядження, зобов`язання повернути земельну ділянку

за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Дубовік О.М.

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року заступник керівника Житомирської окружної прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Житомирської РДА №779 від 04.08.2011 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради», зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0915, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0915 (запис про право власності №30382588 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) та стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Житомирської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 20.12.2011 року ОСОБА_2 Житомирською районною державною адміністрацією видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №092934 щодо земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0915, площею 1,0403 га. Даний акт видано на підставі розпорядження голови Житомирської РДА №779 від 04.08.2011 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради» (наразі - Глибочицька ОТГ).

В подальшому на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.02.2019 дану земельну ділянку у ОСОБА_3 придбав ОСОБА_1 . Право власності останнього у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за №30382588. Проте, зі змісту даного договору купівлі-продажу вбачається, що 0,2297 га із земель даної земельної ділянки знаходяться під штучними водотоками (каналами, колекторами, канавами). Аналогічна інформація щодо експлікації земельних угідь наявна в Державному земельному кадастрі про дану земельну ділянку. Згідно інформації Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять Державного агентства водних ресурсів України на земельній ділянці кадастровий номер :03:000:0915 розташований меліоративний канал МК-1 гончарного дренажу с.Н.Березина Житомирського району Житомирської області, що перебуває на балансі Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять та відноситься до міжгосподарської меліоративної системи.

Крім того, на даній земельній ділянці на момент передачі її у приватну власність наявний штучно створений незамкнений водний об`єкт орієнтовною площею 0,2297 га, що підтверджується Проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, кадастровий номер :03:000:0915, від 2011 року, Проектом із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни цільового призначення з ведення особистого селянського господарства на землі іншого призначення (під будівництво готельно-ресторанного комплексу, автостоянки з будівлями господарського призначення для обслуговування автомобілів, складські приміщення, торгівельний комплекс для обслуговування територіальної громади) площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, інформацією Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять та Державного агентства водних ресурсів України.

Отже, землі земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0915 є землями водного фонду, оскільки вони розміщуються під водним об`єктом та меліоративним каналом та відносяться до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність.

Прокурор вказує, що оскільки розпорядженням голови Житомирської РДА №779 від 04.08.2011 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради» з грубим порушенням вимог Закону передано у приватну власність фізичній особи землі водного фонду, зазначене розпорядження має бути визнано судом незаконним та скасовано.

Окрім того, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). На підставі викладеного, ОСОБА_1 зобов`язаний повернути земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0915 у володіння держави в особі Житомирської обласної державної адміністрації, а державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0915 (запис про право власності №30382588 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) підлягає скасуванню.

Додає, що у даному випадку, порушення державних інтересів полягає у видачі незаконного та протиправного розпорядження голови Житомирської РДА щодо державних земель та порушення права державної власності на такі землі у зв`язку із їх фактичною незаконною передачею відповідачу. Відновлення порушених державних інтересів шляхом прийняття рішення про задоволення позовних вимог передбачатиме повернення державі спірних земель, приведення правовідносин у межі дії правового поля відповідно до вимог діючого законодавства.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2023 року у задоволенні позовних вимог задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Житомирської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, судом порушено вимоги ст. 13, 14, 19 Конституції України, ст. 1, 58, 59, 84, 116, 118 Земельного кодексу України, ст. 16, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. 2, 89, 263 Цивільного процесуального кодексу України.

Висновки суду першої інстанції про те, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного. Долученими прокурором до позову доказами підтверджується факт наявності на спірній земельній ділянці меліоративного каналу та водного об`єкту. Факт наявності меліоративного каналу на спірній земельній ділянці є підтвердженим та очевидним, виходячи із викопіювання - Фотоплану з відображенням земельної ділянки, що наявний в проекті землеустрою щодо її відведення у власність ОСОБА_2 , витягу, долучено до позову прокурором. Відображений на Фотоплані меліоративний канал повністю відповідає геометричним характеристикам каналу (частини каналу), відображеного в схемі, що наявна в «Проекті відведення 226,6 га земель, зайнятих осушувальними меліоративними каналами..». Крім того, на даній земельній ділянці на момент передачі у приватну власність наявний штучно створений незамкнений водний об`єкт орієнтовною площею 0,2297 га, що підтверджується проектом землеустрою щодо відведення ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області - земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0915 від 2011 року, проектом із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни цільового призначення з ведення особистого селянського господарства на землі іншого призначення (під будівництво готельно-ресторанного комплексу, автостоянки з будівлями господарського призначення для обслуговування автомобілів, складські приміщення, торгівельний комплекс для обслуговування територіальної громади) площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, інформацією Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять та Державного агентства водних ресурсів України.

Більш того, наявність меліоративного каналу та водного об`єкту на земельній ділянці підтверджено висновком з оцінки впливу на довкілля (6 сторінка висновку). Отже, спірна земельна ділянка на підставі пунктів «а» та «в» ст.58 Земельного кодексу України, ст.4 Водного кодексу України належить до земель водного фонду, оскільки на ній наявний водний об`єкт та міжгосподарський меліоративний канал. Проте, судом першої інстанції, в порушення вимог ст.89 ЦІК України, незважаючи на дослідження вищевказаних доказів в ході судового розгляду, в оскаржуваному рішенні жодної оцінки їм надано не було.

Доводи суду про можливість підтвердження обґрунтованості позовних вимог прокурора лише висновком експерта є безпідставними, оскільки наявні у справі докази доводять обставини, на які посилається прокурор та для їх з`ясування суду спеціальні знання у сфері іншій, ні право не потрібні.

Суд не звернув уваги на те, що у Житомирської районної державної адміністрації на момент видачі оскаржуваного розпорядження були відсутні повноваження на розпорядження спірною земельною ділянкою водного фонду, оскільки згідно ч.5 ст. 122 Земельного кодексу України, такими наділена лише Житомирська обласна державна адміністрація.

Варто також зазначити, що судом в оскаржуваному рішенні розглянуто по суті та відмовлено в задоволенні заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності, проте, згідно правових позицій, викладених в постанові ВП ВС від 04.12.2018 року по справі №910/18560/16 (12-143c18), позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними.

Водночас, при вирішенні даної заяви суд фактично керувався тим, що спірна земельна ділянка є земельною ділянкою водного фонду та її зайняття треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду. Отже, висновки суду першої інстанції наведені у судовому рішенні є взаємовиключними, оскільки одночасно містять доводи про віднесення спірної земельної ділянки до земель водного фонду з одного боку, та про відсутність доказів на підтвердження цього факту з іншого.

Представник Житомирської РДА подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги представник зазначає, що згідно ч.3 ст.122 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень районних державних адміністрацій відносилося розпорядження земельними ділянками за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання.

Відповідно до «Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області», який долучено до матеріалів справи, міститься підтвердження від Управління Держкомзему у Житомирській області про віднесення даної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення.

Житомирською окружною прокуратурою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували належність спірної земельної ділянки площею 1,0403 га за кадастровим номером :03:000:0915 на момент видачі оскаржуваного розпорядження до земель водного фонду. Така інформація також відсутня у вихідних документах, на підставі яких видано оскаржуване розпорядження. Також не є належним доказом знаходження на спірній земельній ділянці меліоративного каналу МК-1 гончарного дренажу с. Н.Березина «Проект відведення 226,6 га земель, зайнятих осушувальними меліоративними каналами та під двосторонні одометрові захисні смуги вздовж них в безстрокове користування Житомирському управлінню осушувальних систем землекористувань господарств Житомирського району Житомирської області», оскільки даний Проект 1986 року не містить координат межі меліоративного каналу за допомогою яких можна встановити його проходження по земельній ділянці відповідача. В матеріалах справи відсутній державний акт на відведення 226,6 га земель в безстрокове користування Житомирському у правлінню осушувальних систем, тому факт віднесення даних земель до водного фонду не відбувся.

Окрім того, вказує, що знаходження на земельній ділянці штучно створеного замкненого об`єкта площею 0,2297 га, який значиться як «копанка», відбувся після передачі земельної ділянки ОСОБА_2 04.08.2011 у власність.

Представник відповідача ОСОБА_2 також подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазнає, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що меліоративний канал МК-1 накладається (проходить) по земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0915, площею 1,0403 га, яка була передана у власність ОСОБА_2 . При цьому з клопотанням про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи не звертався, а тому відмова суду першої інстанції у задоволені позову є правомірною. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 вказує, що прокурором у поданому позові не обґрунтував підстав для представництва інтересів держави у даній справі, а строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом сплив, оскільки він розпочався 04.08.2011 року із дати винесення розпорядження №779 Житомирською РДА. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами перебування спірної земельної ділянки в межах меліоративного каналу, а відповідачами по справі надано достатньо доказів, які спростовують вказане. Просить також відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Прокурор у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвоката Очич А.Ю. проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_4 вказував на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник Житомирської ЖОДА просила задовольнити апеляційну скаргу прокурора, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

Представник третьої особи - Басейного управління водних ресурсів річки Прип`ять, в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги. Зазначає, що дійсно на спірній земельній ділянці розташований меліоративного каналу МК-1 гончарного дренажу с. Н.Березина та штучно створений водний об`єкт «копанка». Доступ до даного меліоративного каналу у працівників управління для його обслуговування та експлуатації необмежений.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 14.07.2011 року на замовлення гр. ОСОБА_2 ТОВ «Інтерра-Україна» розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області, відповідно до якого цільове призначення земельної ділянки та мета її використання: ведення особистого селянського господарства (а.с.196-209, т.1).

Висновком Комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою Житомирської РДА №17/234 від 04.08.2011 року було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області (а.с.2204-209, т.1).

Розпорядженням голови Житомирської РДА № 779 від 04.08.2011 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 (т.1, а.с.17).

20 грудня 2011 року ОСОБА_2 Житомирською районною державною адміністрацією видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №092934 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:0915 площею 1,0403 га, цільове призначення: землі іншого призначення (т.1, а.с.18).

Розпорядженням голови Житомирської РДА №1128 від 16.11.2011 року було надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни цільового призначення з ведення особистого селянського господарства на землі іншого призначення (а.с.32, т.1).

15 грудня 2011 року було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни цільового призначення з ведення особистого селянського господарства на землі іншого призначення гр. ОСОБА_2 (а.с.31, т.1).

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20.02.2019 ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбав земельну ділянку площею 1,0403 га, кадастровий номер :03:000:0915, цільове призначення: 03.10 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку). Категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Вид використання земельної ділянки: землі іншого призначення (а.с.35-36, т.1).

Право власності останнього у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за №30382588 (а.с.42, т.1).

Проектом відведення 226,6 га земель, зайнятих осушувальними меліоративними каналами та під двосторонні однометрові захисні смуги вздовж них в безстрокове користування Житомирському управлінню осушувальних систем із землекористувань господарств Житомирського району Житомирської області» вздовж каналів, відведено захисні смуги (т.1, а.с.19-22).

Листом Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять Державного агентства водних ресурсів України №03-509 від 29.03.2021 року останнє повідомило, що на земельній ділянці площею 1,0403 га з кадастровим номером :03:000:0915, яка розміщена на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області відсутня меліоративна мережа каналів. Канал МК-1 знаходиться на відстані 15 м від мережі вказаної земельної ділянки (а.с.50, т.1).

Згідно інформації від 24.02.2021 року Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять Державного агентства водних ресурсів України канал МК-1 розташовано на ділянці гончарного дренажу с.Н.Березина. Канал відноситься до міжгосподарської меліоративної мережі та перебуває на балансі Басейного управління водних ресурсів річки Прип`ять. Землі під міжгосподарськими меліоративними каналами відведені для їх обслуговування і відносяться до земель водного фонду. Самовільно створена копань поруч з каналом МК-1 не є складовою частинного меліоративної системи та її інженерної інфраструктури (т.1, а.с.41)

Житомирською місцевою прокуратурою в порядку ст. 23 Закону України про прокуратуру від 01.03.2021 року №32-84-1906вих-21, проінформовано Житомирську ОДА про порушення вимог закону та інтересів при прийнятті спірного рішення Житомирською РДА, необхідність вжиття заходів реагування до їх захисту шляхом пред`явлення відповідного позову (т.1, а.с.43-46).

Листом №1488/2-21/31 від 17.03.2021 Житомирською ОДА повідомлено окружну прокуратуру про те, що облдержадміністрацією, будуть перевіренні зазначенні в повідомленні факти та будуть вчиненні відповідні дії для вирішення ситуації (т. 1, а.с.74).

12 квітня 2021 року до Житомирської обласної державної адміністрації прокуратурою направлено запит №51-84-697вих-21 про надання інформації та документів щодо вжиття нею заходів до захисту інтересів держави за даним фактом (т.1, а.с.48).

За результатами розгляду даного запиту Житомирською ОДА 26.04.2021 повідомлено окружну прокуратуру про те, що згідно отриманого ними листа Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять №03-509 від 29.03.2021, на згаданій земельній ділянці відсутня меліоративна мережа каналів, а канал МК-1 знаходиться на відстані 15 м від межі вказаної земельної ділянки (т.1, а.с.49-50).

Враховуючи викладене, 14.05.2021 Житомирська окружна прокуратура листом №51-84-294вих-21 звернулася до Державного агентства водних ресурсів України із листом про надання роз`яснення розбіжностей в наданій Басейновим управлінням водних ресурсів річки Прип`ять інформації (т.1, а.с.51-52).

У відповідь на даний лист Держводагентство листом від 09.06.2021 №3452/3/3/11-21 повідомило, що до земельної ділянки за кадастровим номером :03:000:0915 дійсно входить частина земель водного фонду, а саме меліоративний канал МК-1 орієнтовною довжиною 150 м зі смугами відводу (т.1, а.с.53-54).

Житомирською місцевою прокуратурою 01.03.2021 листом №32-84-1908вих-21 повідомлено ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про порушення вимог земельного законодавства при прийнятті спірного рішення Житомирською міською радою (т.1, а.с.57-60).

У відповіді головного управління зазначено, що у планах роботи Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, зазначена у листі прокуратури земельна ділянка, відсутня. Звернень, щодо вказаної земельної ділянки від громадян і юридичних осіб не надходило (т.1, а.с.61-62).

Листом від 29.03.2021 року Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять Державного агентства водних ресурсів України №03-509 повідомило Житомирьску ОДА, що на земельній ділянці площею 1,0403 га з кадастровим номером :03:000:0915, яка розміщена на території Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області відсутня меліоративна мережа каналів. Канал МК-1 знаходиться на відстані 15 м від мережі вказаної земельної ділянки (а.с.50, т.1).

Як вбачається з інформаційної довідки Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять Державного агентства водних ресурсів України від 07.06.2022 року № 01-642, меліоративний магістральний канал МК-1 ділянки гончарного дренажу ОСОБА_5 перебуває на балансі БУВР Прип`яті, інвентарний номер 101350185, введений в експлуатацію в 1961 році, здійснює регулювання водно-повітряного режиму на площі 36,9 га сільськогосподарських угідь, на яких облаштовані дренажі, а також забезпечує своєчасне відведення поверхневих вод під час весняною повені з сільськогосподарських земель та дійсно проходить по земельній ділянці за кадастровим номером :03:000:0915. Інформація зазначена в листі БУВР Прип`яті № 03-509 від 29.03.2021 року надана помилково, тому просить вважати її недійсною. Представники БУВР Прип`яті включені до складу комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою при РДА, ОДА та територіальних громад і при розгляді та погодженні земельних питань надають свої висновки, погодження, або обмеження (обтяження). При розгляді комісією питання зміни цільового призначення та відведення земельної ділянки за кадастровим номером :03:000:0915 представник Житомирського міжрайонного управління осушувальних систем ОСОБА_6 був включений в склад комісії, але з невідомих причин до розгляду даної справи не залучався. На сьогоднішній день працівникам БУВР Прип`яті доступ до МК-1 для його обслуговування та експлуатації не обмежений (т.2, а.с.98-100).

Із висновку з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності ОСОБА_1 щодо будівництва автомобільного заправного комплексу на землях Глибочицької сільської ради Житомирського району Житомирської області Управління екології та природних ресурсів Житомирської ОДА №4180/4-3/4-4-1837 від 15.10.2020 року вбачається, що у північно-східній частині земельної ділянки проходить меліоративний канал МК - гончарного дренажу с. Березина Глибочицької ОТГ та на каналі облаштована копанка площею 0,21 га. Розміри захисних смуг витримано. Інші водні об`єкти на території планованої діяльності відсутні (лист Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять від 04.03.2020 р. №02-329) (а.с.76,79,т.1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суду першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що меліоративний канал МК-1 накладається (проходить) по земельній ділянці з кадастровим номером :03:000:0915, площею 1,0403 га, яка була передана у власність ОСОБА_2 , із клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи також не звертався.

Такий висновок суду першої інстанції є помилковим, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Статями 19, 20 ЗК України передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема землі сільськогосподарського призначення й землі водного фонду. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Згідно з пунктом «а» статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Відповідно до частини першої статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

До земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню і належній експлуатації об`єктів водного фонду, виконують певні захисні функції.

Отже, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється спеціальний порядок надання й використання.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно інформації від 24 лютого 2021 року Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять Державного агентства водних ресурсів України, канал МК-1 розташовано на ділянці гончарного дренажу с. Н.Березина. Канал відноситься до міжгосподарської меліоративної мережі та перебуває на балансі Басейного управління водних ресурсів річки Прип`ять. Землі під міжгосподарськими меліоративними каналами відведені для їх обслуговування і відносяться до земель водного фонду. Самовільно створена копань поруч з каналом МК-1 не є складовою частинного меліоративної системи та її інженерної інфраструктури.

Окрім того, як вбачається з інформаційної довідки Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять Державного агентства водних ресурсів України від 07.06.2022 року № 01-642, меліоративний магістральний канал МК-1 ділянки гончарного дренажу ОСОБА_5 перебуває на балансі БУВР Прип`яті інвентарний номер 101350185, введений в експлуатацію в 1961 році, здійснює регулювання водно-повітряного режиму на площі 36,9 га сільськогосподарських угідь, на яких облаштовані дренажі, а також забезпечує своєчасне відведення поверхневих вод під час весняною повені з сільськогосподарських земель та дійсно проходить по земельній ділянці за кадастровим номером :03:000:0915.

Також факт наявності меліоративного каналу на спірній земельній ділянці підтверджується викопіюванням - Фотопланом з відображенням земельної ділянки, що наявний в проекті землеустрою щодо її відведення у власність ОСОБА_2 . Відображений на Фотоплані меліоративний канал повністю відповідає геометричним характеристикам каналу (частини каналу), відображеного в схемі, що наявна в «Проекті відведення 226,6 га земель, зайнятих осушувальними меліоративними каналами..» (а.с.24,25,30 т.1).

Крім того, на даній земельній ділянці на момент передачі у приватну власність наявний штучно створений незамкнений водний об`єкт орієнтовною площею 0,2297 га, що підтверджується проектом землеустрою щодо відведення ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 , проектом із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою зміни цільового призначення з ведення особистого селянського господарства на землі іншого призначення (під будівництво готельно-ресторанного комплексу, автостоянки з будівлями господарського призначення для обслуговування автомобілів, складські приміщення, торгівельний комплекс для обслуговування територіальної громади) площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 (а.с.31-34,196-203 т.1)

Більш того, наявність меліоративного каналу та водного об`єкту на земельній ділянці підтверджено висновком з оцінки впливу на довкілля (6 сторінка висновку), який складений Управлінням екології та природних ресурсів Житомирської обласної державної адміністрації № 4181/4-3/4-4-1857 від 15.10.2020 (а.с.76-79 т.1).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами підтвердив факт наявності на спірній земельній ділянці меліоративного каналу, а суд першої інстанції всупереч вимогам частин другої та третьої статті 89 ЦПК України не надав належної оцінки всім зібраним у справі доказам у цілому, не оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Статтею 59 ЗК України визначено, громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів).

Цією ж статтею установлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадянам органи місцевого самоврядування та виконавчої влади.

Зокрема, землі водного фонду можуть передаватися на умовах оренди лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об`єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об`єктів портової інфраструктури та інших об`єктів водного транспорту.

Можливість передачі у приватну власність земель водного фонду законом не передбачена.

Колегія суддів зауважує, що з огляду на цільове призначення спірної земельної ділянки як ділянки водного фонду, що не могла передаватися у приватну власність з іншою метою, ніж визначена у частині другій статті 59 ЗК України, передання цієї ділянки у приватну власність нібито із земель сільськогосподарського призначення, і подальша зміна її цільового призначення на землі іншого призначення є протиправними. Вимоги прокурора про визнання незаконним та скасувати розпорядження голови Житомирської РДА №779 від 04.08.2011 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради» є ефективним способом захисту правомірного інтересу власника. Задоволення судом цих вимог є ефективним способом захисту такого права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 ЗК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово виснувала про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (див. також висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 45)).

Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71); від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем було обрано ефективний спосіб захисту порушеного права та вимоги про зобов`язання ОСОБА_1 повернути державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0915 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним документа, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, відтак і вимоги про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0915 (запис про право власності №30382588 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) підлягають задоволенню.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заступник керівника Житомирської окружної прокуратури звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах держави.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі №761/3884/18, провадження №14-36цс19).

Згідно із пунктом 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Невиконання прокурором вимог щодо надання до суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в суді має наслідком застосування положень, передбачених статтею 257 ЦПК України.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19), з метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Відтак, колегія суддів вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Подібні правові висновки та їх обґрунтування містяться також у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі №815/1567/16 (адміністративне провадження №К/9901/30797/18) та від 15 червня 2022 року у справі №821/1798/17 (адміністративне провадження №К/9901/58281/18).

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 (провадження №12-194гс19) та від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20 (провадження №12-20гс21.

У позовній заяві, заступник керівника Житомирської окружної прокуратури зазначив, що спірні земельні ділянки належить до земель водного фонду державної власності.

Порушення інтересів держави полягає також у видачі незаконного та протиправного розпорядження голови Житомирської РДА щодо державних земель та порушення права державної власності на такі землі у зв`язку із їх фактичною передачею відповідачу.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що Житомирською місцевою прокуратурою повідомленням в порядку ст. 23 Закону України про прокуратуру від 01.03.2021 року №32-84-1906вих-21 інформовано Житомирську ОДА про порушення вимог закону та інтересів при прийнятті спірного рішення Житомирською ОДА, необхідність вжиття заходів реагування до їх захисту шляхом пред`явлення відповідного позову.

Листом №1488/2-21/31 від 17.03.2021 Житомирською ОДА повідомлено окружну прокуратуру про те, що облдержадміністрацією, будуть перевіренні зазначенні в повідомленні факти та будуть вчиненні відповідні дії для вирішення ситуації.

12.04.2021 до обласної державної адміністрації прокуратурою направлено запит №51-84-697вих-21 про надання інформації та документів щодо вжиття нею заходів до захисту інтересів держави за даним фактом.

За результатами розгляду даного запиту Житомирською ОДА 26.04.2021 повідомлено окружну прокуратуру про те, що згідно отриманого ними листа Басейнового управління водних ресурсів річки Прип`ять №03-509 від 29.03.2021, на згаданій земельній ділянці відсутня меліоративна мережа каналів, а канал МК-1 знаходиться на відстані 15 м від межі вказаної земельної ділянки.

Враховуючи викладене, 14.05.2021 Житомирська окружна прокуратура листом №51-84-294вих-21 звернулася до Державного агентства водних ресурсів України із листом про надання роз`яснення розбіжностей в наданій Басейновим управлінням водних ресурсів річки Прип`ять інформації.

У відповідь на даний лист Держводагентство листом від 09.06.2021 №3452/3/3/11-21 повідомило, що до земельної ділянки за кадастровим номером :03:000:0915 дійсно входить частина земель водного фонду, а саме меліоративний канал МК-1 орієнтовною довжиною 150 м зі смугами відводу.

Житомирською місцевою прокуратурою 01.03.2021 листом №32-84-1908вих-21 повідомлено ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про порушення вимог земельного законодавства при прийнятті спірного рішення Житомирською міською радою (т.1, а.с.57-60).

У відповіді головного управління зазначено, що у планах роботи Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Житомирській області, зазначена у листі прокуратури земельна ділянка, відсутня. Звернень, щодо вказаної земельної ділянки від громадян і юридичних осіб не надходило.

Таким чином, прокурор попередньо, до звернення до суду з позовом, повідомив про це відповідний суб`єкт владних повноважень.

Отже, у справі, що переглядається, заступник керівника Житомирської окружної прокуратури належним чином обґрунтував підстави для представництва ним інтересів держави і подав позов із дотриманням вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Посилання представника відповідача ОСОБА_1 про пропуск прокурором строку позовної давності щодо звернення до суду з даним позовом є безпідставним виходячи з наступного.

Так суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71); від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (пункт 46)).

Позивачем не пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки відповідно до наведеної практики Верховного Суду його можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду, відтак, строки позовної давності на позови даної категорії не поширюються.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі по 5675,00 грн. з кожного.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Житомирської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 05 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Житомирської РДА №779 від 04.08.2011 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,0403 га гр. ОСОБА_2 на території Глибочицької сільської ради».

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Житомирської обласної державної адміністрації земельну ділянку, кадастровий номер :03:000:0915.

Скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку кадастровий номер :03:000:0915 (запис про право власності №30382588 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно).

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Житомирської районної державної адміністрації на користь Житомирської обласної прокуратури судовий збір в розмірі по 5675,00 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2023 року.

Головуючий Судді