Справа № 161/3955/23 Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/1001/23 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

секретар судового засідання Ганжа М. І.,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Виконавчий комітет Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що з 07.08.2011 по 25.12.2015 вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 27.06.2017 з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на сина, які сплачувалися стабільно до серпня 2019 року, а після цього аліменти сплачувалися періодично, не у повному розмірі і станом на 01.03.2023 утворилася заборгованість у розмірі 31012,16 грн.

Після розірвання шлюбу відповідач перестав виконувати будь-які батьківські обов`язки стосовно сина та більше шести років не спілкувався з ним ні особисто, ні через спільних знайомих або родичів, не вітав сина із днем народження, повністю самоусунувся від спілкування та виховання сина без створення йому будь-яких перешкод для цього.

Син майже не пам`ятає як виглядає відповідач, не бажає згадувати його, носити прізвище відповідача, батьком називає з власної ініціативи її теперішнього чоловіка ОСОБА_5 ..

Ураховуючи наведене, просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2023 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову та відшкодування судових витрат.

Відповідач і третя особа відзив на апеляційну скаргу не подали.

У судовому засіданні позивачка та її представник апеляційну скаргу підтримали із наведених у ній підстав та просять її задовольнити.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, відповідач і представник третьої особи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Крім того, від третьої особи надійшло письмове клопотання про розгляд справи у відсутності його представника, за наявними матеріалами, з урахуванням інтересів дитини.

Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи відповідачем погашено заборгованість по аліментах, його поведінку можливо змінити у кращу сторону, що він не втратив інтересу до участі у вихованні сина та має намір налагодити з ним відносини, а тому застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав на даний час буде передчасним.

Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, без повного з`ясування обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони являються батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження та свідоцтва про повторний шлюб позивачки (а.с.5, 9).

Син ОСОБА_6 проживає разом із позивачкою.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100)».

Орган опіки та піклування Луцької міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_7 від 27.04.2023 (рішення виконкому від 03.05.2023 № 267-1). Висновок обґрунтовано тим, що при прийнятті такого рішення було враховано саме інтереси дитини, взято до уваги відомості зі школи, з державної виконавчої служби, опитано дитину, а також не надання будь-яких своїх аргументів батьком (а.с.61).

Наведені у висновку обставини також підтверджено наданими позивачкою письмовими доказами, зокрема довідкою навчального закладу, згідно якої батько ОСОБА_4 жодного разу не був на зборах та не цікавився навчанням сина ОСОБА_6 та довідкою відділу державної виконавчої служби про заборгованість по аліментах на дату звернення із позовом у значному розмірі (а.с.10-11, 12).

Погашення заборгованості по аліментах уже перед ухваленням судового рішення не впливає на результати розгляду справи, оскільки обов`язок по сплаті аліментів не припиняється і після позбавлення особи батьківських прав.

Крім того, сплата аліментів не замінює собою усіх інших обов`язків батька.

Наявні у матеріалах справи надіслані засобами поштового зв`язку суду першої інстанції заяви відповідача ОСОБА_3 від 07.04.2023 та від 10.08.2023 обгрунтовані бажанням відповідача брати участь у вихованні сина, проводити з ним час, цікавитися його захопленнями та тим, що на його усні звернення позивачка відмовляла у зустрічах з сином та проведені з ним вільного часу (а.с.39, 89).

Апеляційний суд доходить висновку, що наведене підтверджує лише про певні бажання відповідача та відсутність фактичних конкретних дій щодо виконання своїх обов`язків.

Між обома заявами минуло фактично 4 місяці, однак налагодження за цей час близьких та довірливих родинних відносин між батьком і сином не відбулося, батько не спілкувався з сином ні особисто, ні через соціальні мережі, тобто так і не змінив своє ставлення до виховання сина.

Відповідач, крім голослівних тверджень у заявах, не надав жодного належного, допустимого і достовірного доказу про створення йому позивачкою будь-яких перешкод у зустрічах з сином та проведенні з ним вільного часу. Також не конкретизовано, коли саме такі дії мали місце та чи звертався він зі скаргами на такі дії позивачки до органу опіки і піклування чи будь-яких інших органів.

Посилання відповідача у цих заявах на його бажання брати участь у вихованні сина відхиляються апеляційним судом, оскільки відповідач фактично переклав свій обов`язок щодо виховання сина на позивачку, повністю самоусунувшись від самостійного виконання своїх безпосередніх обов`язків.

Із технічного запису встановлено, що судом першої інстанції було заслухано думку малолітнього сина сторін щодо заявленого позову, який пояснив, що його батько не піклується про нього, не спілкується з ним, не вітає на дні народження, не виявляє до нього жодного інтересу, останній раз він його бачив більше 6 років тому.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в їх сукупності, апеляційний суд розцінює як ухилення відповідача від виховання сина лише за його винної поведінки, а саме свідомого нехтування своїми обов`язками.

Ураховуючи наведені обставини справи, норми законодавства та судової практики, апеляційний суд доходить висновку про доведеність позивачем заявлених нею вимог та необхідність задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина.

Зміна відношення відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків не позбавить його права на звернення із відповідною заявою про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду.

В апеляційній скарзі позивачка просить вирішити питання розподілу судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанції, про що також було заявлено нею та представником у судовому засіданні.

У зв`язку із задоволенням позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір за їх подання у розмірі 2682 грн (1073,60+1610,40) необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки.

Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку про їх часткове відшкодування з таких підстав.

Порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу урегульовано статтями 137, 141 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Суду першої інстанції позивачка подала заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 7000 грн (а.с.28-31).

13.06.2023 подано детальний опис виконаних адвокатом робіт, фіскальний чек про сплату 7000 грн, акт прийому-передачі послуг професійної правничої допомоги, договір про надання правничої допомоги від 28.03.2023 та ордер (а.с.72-76).

У п. п. 1, 3 договору зазначено про надання допомоги адвокатом у цій справі у Луцькому міськрайонному суді. Вартість наданої правової допомоги становить 7000 грн (а.с.75).

В акті приймання-передачі наданих послуг та детальному описі робіт, виконаних адвокатом, які є фактично розрахунком наданої правової допомоги, зазначено види послуг, кількість витраченого часу та їх загальна вартість, зокрема: вивчено та проаналізовано надані клієнтом документи (позовну заяву з додатками); законодавство у спірних правовідносинах, наявну судову практику щодо позбавлення батьківських прав (3,5 год); погоджено правову позицію з клієнтом (0,5 год); здійснено представництво клієнта в судових засіданнях у Луцькому міськрайонному суді (3 год).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що надані суду першої інстанції докази підтверджують понесення позивачкою витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката та є частково обґрунтованими.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі 7000 грн у суді першої інстанції та 3500 грн в апеляційному суді, колегія суддів з`ясовує дійсну необхідність кожної із послуг, зокрема, щодо проведення адвокатом вивчення і аналізу законодавства у спірних правовідносинах і наявну судову практику щодо позбавлення батьківських прав та вважає це не фактично наданням послуги клієнту, а самостійним бажанням адвоката підвищити рівень своїх знань у цій категорії справ.

Зазначене засвідчує, що надані представником згадані послуги не були необхідними та є неспівмірними із обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та не узгоджуються із принципом розумності.

Крім того, зазначено участь адвоката у судових засіданнях у Луцькому міськрайонному суді 3 години, у той час як 13.06.2023 та 15.08.2023 загальна тривалість судових засідань становить 1 год 30 хв.

В апеляційній скарзі позивачка зазначила про орієнтовний (попередній) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 грн, повідомила про надання доказів понесення витрат протягом 5 днів після ухвалення судового рішення і прохальна частина містить вимогу про відшкодування усіх судових витрат, понесених у судах першої і апеляційної інстанцій.

Не дивлячись на зазначене в апеляційній скарзі застереження про надання доказів понесених витрат у суді апеляційної інстанції протягом 5 днів після ухвалення судового рішення, у судовому засіданні ні позивачка, ні її представник наведене не озвучили ні перед судовими дебатами, ні у судових дебатах, а відразу просили відшкодувати усі понесені позивачкою витрати у судах першої і апеляційної інстанцій.

Колегією суддів ураховується відсутність доказів щодо здійснення фактичної оплати послуг правничої допомоги у суді апеляційної інстанції, але береться до уваги фактична участь адвоката у судових засіданнях 30.10.2023 та 15.11.2023, загальна тривалість яких становить 1 год 10 хв.

Ураховуючи наведене, заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанцій підлягає зменшенню, у зв`язку із чим на користь позивачки необхідно стягнути такі витрати у розмірі 4000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2682 (дві тисячі шістсот вісімдесят дві) гривні судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги і 4000 (чотири тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу в судах першої та апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді