Справа № 128/342/20
Провадження № 22-ц/801/1302/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 рокуСправа № 128/342/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Стрижавської селищної ради Вінницької області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 128/342/20 за апеляційною скаргою адвоката Омельчука І. М. в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Карпінської Ю. Ф. у залі суду, повний текс якого складено 26 березня 2021 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивований тим, що восени 2006 року вона познайомилась з відповідачем та перебувала з ним у відносинах без реєстрації шлюбу.

У цей період у них народилась спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Донька є дитиною з інвалідністю, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.

Відповідач відмовляється визнавати своє батьківство у встановленому законом порядку, не спілкується з дитиною та не надає матеріальної допомоги на дитину.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просила суд:

визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

змінити в актовому записі про народження ОСОБА_3 під № 6 від 27 січня 2017 року, здійсненого виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, дані про батька з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_2 »;

стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дочкою повноліття, витрати на лікування та витрати по оплаті експертизи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 березня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України.

Внесено зміни до актового запису № 6 від 27 січня 2017 року про народження ОСОБА_3 , здійсненого виконавчим комітетом Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, а саме: замість відомостей в графі батько « ОСОБА_4 , громадянин України» вказати « ОСОБА_2 , громадянин України».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно її віку, щомісячно, починаючи з 10 лютого 2020 року і до досягнення дочкою повноліття.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них;

у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні;

позивач надала достатньо доводів батьківства відповідача щодо дитини;

позовна вимога про внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька є похідною від вимоги про визнання батьківства, відтак підлягає задоволенню;

батьки мають солідарний обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття;

визначаючи розмір аліментів на утримання дитини суд першої інстанції керувався положеннями статті 182 СК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2023 року адвокат Омельчук І. М. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 23 травня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий - суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 червня 2023 року замінено третю особу без самостійних вимог та призначено справу до розгляду на 22 червня 2023 року о 09 год 45 хв з повідомленням сторін.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2023 року задоволено клопотання адвоката Омельчука І. М., призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, на час проведення експертизи провадження у справі зупинено.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 24 липня 2023 року поновлено апеляційне провадження у справі, виправлено описки, допущені в ухвалі Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2023 року та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 листопада 2023 року поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 23 листопада 2023 року о 09 год 00 хв з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

відповідач не був обізнаний про розгляд справи судом першої інстанції, судові повістки не отримував, від проведення експертизи не ухилявся, оскільки не викликався експертом для надання біологічних зразків;

відповідач не є батьком дитини, тому немає обов`язку сплачувати аліменти на її утримання.

Адвокат Куйдан О. І. в інтересах ОСОБА_1 подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки судом надано оцінку доказам та вірно застосовано норму матеріального права до даних правовідносин.

Указує на необґрунтованість мотивів викладених в апеляційній скарзі заявника.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Явка в судове засідання

Сторони та їх представники повідомлені належним чином про час, місце та дату судового засідання, проте в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, відтак колегія суддів вважає можливим провести розгляд справи у їх відсутність.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27 січня 2017 року матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записана ОСОБА_1 , а батьком ОСОБА_4 .

Запис про батька дитини у Книзі реєстрації актів про народження проведений у порядку, передбаченому статтею 135 СК України.

Позивачка є законним представником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки остання є дитиною-інвалідом.

З виписки протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії Вінницького районного центру первинної медико-санітарної допомоги № 1/7 від 09 січня 2020 року слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за станом здоров`я потребує домашнього режиму та догляду матері з 12 січня 2020 року на один рік.

З 02 листопада 2019 року по 07 січня 2020 року ОСОБА_3 перебувала на лікуванні у Китаї з діагнозом: «мікроцефалія, затримка місцевого розвитку, гіпотрофія змішаного типу, лактозна недостатність».

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2020 року з метою встановлення походження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та наявності кровного споріднення між дитиною та ОСОБА_2 , призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.

Указана експертиза не була проведена у зв`язку із неявкою ОСОБА_2 до експертної установи для відбору експериментальних зразків.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Щодо визнання батьківства

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.

Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України встановлено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Статтею 128 СК України встановлено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, які засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (стаття 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають ураховуватися усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Частиною четвертою, пунктами 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права і обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасникам судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначені, або відмовити у його визнанні.

З аналізу наведеної норми процесуального закону слідує, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 23 червня 2020 року по справі призначалась судова молекулярно-генетична експертиза для вирішення питання, чи може ОСОБА_2 бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Указана ухвала була повернута без виконання експертною установою, оскільки жодного разу відповідач не з`явився для відбору порівняльних зразків.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Омельчуком І. М. заявлено клопотання про призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2023 року задоволено клопотання адвоката Омельчука І. М., призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

06 липня 2023 року та 13 вересня 2023 року апеляційним судом направлено засобами поштового зв`язку на адресу відповідача та на електронну адресу його представника адвоката Омельчука І. М. листи судового експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Немикіна О. М. № СЕ-19/102-23/11731-БД від 29 червня 2023 року, 07 вересня 2023 року щодо дати та часу проведення експертизи.

Поштові повідомлення, які направлялись відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання, указану в апеляційній скарзі, повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання».

06 листопада 2023 року на адресу суду апеляційної інстанції надійшло повідомлення судового експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Немикіна О. М. № СЕ-19/102-23/11731-БД від 24 жовтня 2023 року про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 до експертної установи для відібрання експериментальних зразків.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 зроблено висновок, що:

«сам лише факт неотримання кореспонденції, яку суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка поверталася у зв`язку з її неотриманням адресатом, зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу».

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 761/15565/16-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 922/1714/18, від 03 червня 2020 року у справі № 318/89/18.

У постанові Верховного Суду у справі № 199/3284/19 від 26 квітня 2023 року (провадження № 61-12682св22) зроблено висновок, що:

«нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про встановлення батьківства».

Відтак, ОСОБА_2 ухилився від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи з метою встановлення істини у справі.

При цьому судами вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та забезпечення участі відповідача у її проведенні.

ОСОБА_2 не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків.

Указані дії та бездіяльність відповідача, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду першої інстанції можливість визнати факт, який заперечується відповідачем, та встановити походження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відповідача ОСОБА_2 , на підставі статті 109 ЦПК України та з урахуванням інших доказів, у тому числі і показань свідків.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 277/836/16-ц (провадження № 61-48029св18).

Ця правова позиція щодо застосування положень статті 109 ЦПК України є незмінною.

Апеляційний суд, аналізуючи матеріали справи та дії відповідача, дійшла висновку про небажання відповідача у передбачений законом спосіб спростувати доводи позивачки щодо його батьківства відносно малолітньої ОСОБА_3 .

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 760/3977/15-ц (провадження № 61-2081зпв18) зроблено висновок, що:

«висновок судово-генетичної експертизи не є єдиним доказом походження дитини від певної особи, такий факт може бути доведено й іншими доказами».

Відповідач, заперечуючи проти визнання його батьком дитини, не навів жодних переконливих доказів на спростування доводів позивачки.

Визнання відповідача батьком ОСОБА_3 відповідає інтересам малолітньої дитини.

Негативних наслідків для дитини судом апеляційної інстанції не встановлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог позивачки про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини щодо відомостей про батька.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною першою статті 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Встановивши батьківство ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що він на підставі статті 180 СК України зобов`язаний утримувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сплачувати на користь позивачки аліменти на утримання дитини у розмірі частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Позовні вимоги про стягнення аліментів є похідними від вимоги про встановлення батьківства.

Обставин, які б унеможливлювали стягнення аліментів на утримання дитини не встановлено.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про доведеність заявлених позивачкою позовних вимог.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального і процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Омельчука І. М. в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК