ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 листопада 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/4672/22

Головуючий у першій інстанції Карпусь І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1314/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку (суддя Карпусь І.М.) у м. Ніжин,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 серпня 2023 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку.

Питання про судові витрати судом не вирішувалось.

Від сторін до суду надійшли заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених ними судових витрат.

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року, заяви сторін про ухвалення додаткового рішення задоволені: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 3918,80 грн.

Рішення мотивовано тим, що сторони понесли судові витрати та мають право на їх розподіл в зв`язку з задоволенням їх позовних вимог. Оскільки судові витрати понесені сторонами на сплату судового збору та за експертизу майже ідентичні, а витрати на правничу допомогу: у позивачки за первісним позовом становлять 12000,00 грн, а у відповідача за первісним позовом - 8000,00 грн, суд з урахуванням вимог ч.10 ст. 141 ЦПК України поклав на відповідача за первісним позовом сплатити відповідну різницю на користь позивачки. Клопотання первісного відповідача про зменшення судових витрат судом відхилено, через те, що матеріали справи не містять переконливих доказів неспівмірності понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з додатковим рішенням від 06 вересня 2023 року, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права, просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у стягненні з нього судових витрат в розмірі 3918,80 грн. Також відповідач за первісним позовом просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги зводиться до того, що судом першої інстанції не було взятого до уваги, що позовні вимоги сторін є однаковими, як і обсяг наданої правничої допомоги, однак сторонами заявлені різні суми до стягнення: позивачкою за первісним позовом 12000,00 грн, а відповідачем за первісним позовом 8000,00 грн. Судом було проігноровано подане клопотання ОСОБА_2 про зменшення судових витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 через неспівмірність її витрат на оплату послуг з правничої допомоги із складністю справи та фактично наданим обсягом юридичної допомоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону додаткове судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу, проведенням експертизи.

Згідно з ч.2, 8, 10 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами».

У інший постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 01 серпня 2023 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку.

Матеріали справи містять докази сплати судового збору, витрат по оплаті експертизи та докази понесення сторонами витрат на професійну правничу допомогу.

Суд першої інстанції відхиляючи клопотання ОСОБА_2 про зменшення витрат позивачки щодо розміру правничої допомоги, прийшов до висновку, що матеріали справи не містять переконливих доказів не співмірності понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо співмірності заявлених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Сторонами були заявлені один до одного позови про виділення частки в будинку, які судом задоволені. Оскільки судом розглянуті вимоги з однаковим предметом спору в одній справі, відповідно і обсяг необхідної правничої допомоги не може бути різний, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат та розумності їхнього розміру, в зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неспівмірності заявлених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що сторонами в даній справі понесені однакові судові витрати: на проведення експертизи по 7647,36 грн; правничу допомогу по 8000,00 грн та сплату судового збору за подання позовів один до одного про виділення частки в будинку (але за різними ставками), в зв`язку з чим сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній понесені судові витрати у даній справі (ч.10 ст. 141 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги первісного відповідача, скасування додаткового рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення про відмову у задоволенні заяв про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що відсутні підстави для розподілу судових витрат з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 20 грудня 2019 року у справі № 240/6150/18, згідно з яким при апеляційному та касаційному оскарженні додаткових судових рішень, ухвалених відповідно до п.2-3 частини першої ст.252 КАС, а саме: при ухваленні рішень. В яких суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення, або судом не вирішено питання про судові витрати, судовий збір не сплачується, оскільки розмір судового збору при поданні позову не залежить від того, який спосіб виконання судового рішення, у разі задоволення позовної вимоги по суті спору, просить обрати позивач, або від вимоги щодо розміру та порядку розподілу судових витрат. Вказані питання не є самостійними позовними вимогами в розумінні КАС і не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд не встановив підстав для розподілу судових витрат за розгляд цієї апеляційної скарги ( витрат на професійну правничу допомогу), оскільки рішення суду першої інстанції яким вирішено позовні вимоги не оскаржувалось та судом апеляційної інстанції не переглядалось, а за подачу апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції судовий збір не сплачувався.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 263, 374, 376 ч.1 п.3, 4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку - скасувати.

В задоволенні заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: