П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 жовтня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Джуга С.Д., Мацунич М.В..

з участю секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Розмош Владислав Іванович на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 грудня 2022 року та ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 09 лютого 2023 року у справі № 308/13639/16-ц ( ОСОБА_2 ), -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на 2/3 частини земельних ділянок, мотивуючи тим, щ0о 02.02.2008 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , і за час перебування у шлюбі збудували будинок за адресою: АДРЕСА_1 за кошти подаровані на весілля сторони відразу вклали у будівництво, закупили необхідні будівельні матеріали. Окрім цього, позивачка зазначає, що працювала та отримувала заробітну плату, позичала кошти, які використовувала для потреб сім`ї та будівництва будинку.

Рішенням Свалявського районного суду від 17.11.2010 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано.

На той час жодних майнових спорів між сторонами не було, оскільки відповідач пообіцяв залишити будинок їх спільній дитині.

Оскільки ОСОБА_4 уникає розмови для вирішення питання мирним шляхом, позивачка змушена звернутись до суду з даним позовом про поділ майна, набутого за час шлюбу будинку та земельної ділянки.

Позивачка зазначає, що в ході складання позовної заяви отримала інформацію з реєстрів прав власності на нерухоме майно, з яких вбачається , що будинок та земельна ділянка зареєстрована за іншою особою.

Окрім цього, 27.08.2013 року ОСОБА_4 продав земельну ділянку за кадастровим номером :46:002:0196 та :46:002:0050 громадянці ОСОБА_7 , яка трохи більше як через місяць 02.10.2013 року подала Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації і оформила право власності на житловий будинок, який знаходився на тій землі. При тому, що ні будинок, ні об`єкт незавершеного будівництва вона не купувала і ОСОБА_3 ніякої згоди на продажу чи на оформлення права власності нікому не надавала.

У 2014 році будинок та земельну ділянку за договорами купівлі-продажу придбала ОСОБА_1 та саме за нею на даний час зареєстровано право власності на збудований нею та відповідачем у шлюбі будинок.

Оскільки, об`єкт нерухомості, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 був збудований під час шлюбу, за спільні кошти сім`ї, даний об`єкт нерухомості є об`єктом права спільної сумісної власності позивача і відповідача.

У зв`язку з вищенаведеним та враховуючи, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 був збудований під час шлюбу, за спільні кошти сім`ї, позивачка просила поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши ОСОБА_5 2/3 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 2/3 частини земельної ділянки за кадастровим номером :46:002:0196 та 2/3 частини земельної ділянки за кадастровим номером :46:002:0050.

Під час розгляду справи, 16.07.2018 року позивачка у порядку передбаченому ст. 49 ЦПК України подала до суду заяву про уточнення позову і просила суд визнати спільною сумісною власністю об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини об`єкту незавершеного будівництва станом на 17.11.2010 року, визнати за нею право власності на 3/4 частини земельної ділянки за кадастровим номером :46:002:0196 та 3/4 частини земельної ділянки за кадастровим номером :46:002:0050 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, визнати недіcйними договори купівлі-продажу земельних ділянок № 2296 від 27.08.2013 р. та № 2297 від 27.08.2013 р., визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 6637304 від 10.10.2013 р. про реєстрацію за ОСОБА_7 права власності на житловий будинок житловою площею 61,7 кв.м., загальною площею 140 кв.м., що розташований за адресою АДРЕСА_1 та свідоцтво про право власності серія та номер НОМЕР_1 від 10.10.2013 р.

У ході розгляду справи, 02 листопада 2021 року позивачка, у порядку ст. 49 ЦПК України, подала до суду заяву в якій просила суд замість попередньо заявлених позовних вимог розглядати одну позовну вимогу, якою стягнути з ОСОБА_4 на її користь ОСОБА_8 грошову компенсацію у вартості на час розгляду справи частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи, що еквівалентно 985 123,50 грн.

Дану заяву обгрунтовує тим, що 25.05.2020 року Верховний суд постановою у справі № 347/955/169 сформував правову позицію щодо можливості присудження грошової компенсації за частину неподільного майна одному з подружжя, без його реального поділу. Позивач зазначила, що відповідач ОСОБА_4 ввів в оману її та в незаконний спосіб відчужив збудований у шлюбі будинок та 27.08.2013 року продав земельні ділянки за кадастровими номером :46:002:0196 та номер :46:002:0050 громадянці ОСОБА_7

16 вересня 2013 року через два тижні з моменту укладення договору купівлі-продажу земельних ділянок ОСОБА_7 виготовила інвентаризаційну справу, технічну документацію, згідно якої будинок був побудований повністю та готовий до введення в експлуатацію. Позивачка вказує на те, що за 16 днів неможливо оформити всю необхідну документацію для здійснення будівництва, знайти будівельників, закупити будівельні матеріали та повністю збудувати житловий будинок один поверх з мансардою.

02 жовтня 2013 року ОСОБА_9 подала Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації і оформила право власності на житловий будинок, який знаходився на вказаних земельних ділянках.

Позивач вказує на те, що на момент розлучення будинок був повністю збудований, що також підтверджується супутниковими знімками в програмі Google Earth за координатами земельних ділянок і відповідач ОСОБА_4 без її відома та згоди продав земельні ділянки на яких знаходилося належне їй майно.

Громадянка ОСОБА_7 будинок не будувала, проте ввела його в експлуатацію, як забудований майже через місяць після купівлі + земельної ділянки. Договір на початок виконання будівельних робіт видавався її колишньому чоловікові ОСОБА_4 за час шлюбу. У декларації про готовність об`єкта до експлуатації вказано дату початку робіт червень 2009 рік.

Позивачка ОСОБА_3 та її бувший чоловік ОСОБА_4 не можуть дійти згоди розподілу будинку, так як такий введено в експлуатацію і продано іншій особі, тобто відчужено відповідачем не в інтересах сімї. У таких випадках Верховний Суд України зазначає, що слід ставити вимоги про визнання права власності на будівельні матеріали та стягнути грошову компенсацію.

Згідно висновку експерта ОСОБА_10 імовірна ринкова вартість будинку за адресою : АДРЕСА_1 станом на дату проведення експертизи, березень 2019 року, становить без урахування ПДВ 1 970 247, 00 грн.

Вартість 1/2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи становить 985 123,50 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 16 вересня 2022 року прийнято заяву про зміну предмету позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. та Виконавчий комітет Ужгородської міської ради про поділ майна подружжя, визнання права власності, визнання недійсними договорів.

Виключено з числа учасників справи відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та третіх осіб які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Хребтань Н.М. та Виконавчий комітет Ужгородської міської ради та постановлено у подальшому продовжувати розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації з урахуванням заяви зі зміненим предметом позову.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній сумісній власності на будинок задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 станом на листопад 2010 року, що становить 255 453,00 грн..

У решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 сплачений нею судовий збір у розмірі 702,42 грн.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 09 лютого 2023 року у задоволенні клопотання представника заявника ОСОБА_1 ОСОБА_11 про стягнення судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній сумісній власності на будинок відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням та ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Розмош В.І. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судових рішень, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки у свою чергу зачіпає права та інтереси апелянта та є безумовною підставою для скасування судового рішення в частині задоволення позову. Виключення ОСОБА_1 зі складу відповідачів та відмови у залученні її у якості третьої особи, після трьох років участі одноосібно (зі складу сторін у справі) у майже всіх засіданнях судових засіданнях суду першої інстанції, свідчить про позбавлення судом ОСОБА_1 її права на судовий захист, можливості надати власні пояснення стосовно майна ОСОБА_1 та як наслідок відображення в оскаржуваному судовому рішенні достовірної інформації стосовно нього. Суд в оскаржуваному рішенні встановив недостовірні обставини (юридичний факт) стосовно створення майна ОСОБА_1 , і це прямо впливає на її права та законні інтереси, стосовно відображення інформації стосовно майна, що у відповідності до ст. 352 ЦПК України дає їй право на оскарження такого рішення до суду апеляційної інстанції. ОСОБА_1 змушена була захищатися від необґрунтованих вимог позивача безпосередньо до неї, і нести відповідні фінансові витрати на свій захист. Відмовившись від позовних вимог до ОСОБА_1 позивачка вчинила дії, внаслідок яких вимоги апелянта залишились без розгляду, що у свою чергу є наслідком стягнення судових витрат понесених ОСОБА_1 на супроводження даної справи у суді.

Розгляд справи у суді апеляційної інстанції проводився у режимі відео конференції і представник ОСОБА_1 адвокат Розмош В.І. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_3 у своїх поясненнях просить закрити апеляційне провадження, перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного висновку.

Встановлено, що 02.02.2008 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області зроблено актовий запис 41 і згідно рішення Свалявського районного суду від 17.11.2010 року, яке набрало законної сили 30.11.2010 року шлюб між сторонами розірвано.

Предметом розгляду у даній справі є правовідносини, що склалися між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з приводу поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і після уточнення заявлених позовних вимог позивачка просила стягнути грошову компенсацію із відповідача на свою користь що становить частину недобудованого будинку по АДРЕСА_1 .

Будівництво житлового будинку об`єкта незавершеного будівництва було розпочато та здійснювалося ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у період їх шлюбу, за їх спільні кошти і ці обставини не спростовані сторонами.

У подальшому спірний об`єкт незавершеного будівницта відчужувався за договорами купівлі-продажу і останнім власником є ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 17 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначених норм процесуального законодавства право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що полягає у несприятливих для них наслідків.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи те, що сторонами не оспорюється право власності ОСОБА_1 на житловий будинок та земельні ділянки та їх набуття по АДРЕСА_1 , а спір має місце сторонами щодо грошової компенсації вартості частини у спільному майні подружжя станом на час розірвання шлюбу, 30.11.2010 року та наведені обставини в апеляційній скарзі не вирішують права та обов`язки ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі у вирішенні заявлених позовних вимог сторін про грошову компенсацію вартості частини у спільному майні подружжя.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на обставини справи, змісту наведених норм процесуального законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга подана представником ОСОБА_1 розман ОСОБА_13 , тобто від імені особи, яка не брала участі у справі, розгляду по суті не підлягає, а апеляційне провадження по ній слід закрити.

Посилання в апеляційній скарзі на підстави скасування ухвали суду від 09 лютого 2023 року, якщо відмовлено у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат у розмірі 178 150,00 грн., судова колегія враховує те, що ухвалою суду від 16.09.2022 року прийнято заяву позивачки про зміну предмету позову та відповідачка ОСОБА_1 виключена з числа учасників та звернення позивача до суду за захистом порушеного права не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами та відповідними обов`язкамиі не можуть тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрат на правову допомогу.

Ухвала суду є законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 417, 352 ч.1, 362, 374, 377, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Закрити апеляційне провадження у справі № 308/13639/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Розмош Владислав Іванович на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 грудня 2022 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільній сумісній власносіт на будинок.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Розмош Владислав Іванович залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 09 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 листопада 2023 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой