Справа №447/2946/23
Провадження №2/443/707/23
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

22 листопада 2023 року місто Жидачів

Суддя Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, відділ служби у справах дітей Розвадівської сільської ради Стрийського району Львівської області, служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, про відібрання дитини, -

встановив:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у батька ОСОБА_2 та передати її матері ОСОБА_1 за місцем її фактичного проживання за за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16.10.2023 справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, відділ служби у справах дітей Розвадівської сільської ради Стрийського району Львівської області, служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, про відібрання дитини направлено за підсудністю до Жидачівського районного суду Львівської області для розгляду за підсудністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2023 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено суддю Равлінка Р.Г.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Частиною 2 ст. 29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частина друга статті 47 ЦПК України надає можливість неповнолітнім особам віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу, а ч. 4 ст. 152 СК України визначено право дитини на звернення за захистом своїх прав та інтересів безпосередньо до суду, якщо вона досягла чотирнадцяти років.

У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 160 СК України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до роз`яснень, які були надані Верховним Судом України в п. 18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла чотирнадцяти років, слід керуватися ч. 3 ст. 160 СК України та положеннями ст. 29 ЦК України.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 12 листопада 2018 року по справі № 344/16920/16-ц та від 25 січня 2018 року по справі № 537/5119/15-ц.

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто вона досягла чотирнадцяти років ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак, з цього часу втратила статус малолітньої дитини та його місце проживання визначається нею самостійно.

Таким чином, законом не передбачено вирішення спору судом між батьками про місце проживання дитини, яка досягла 14 років, тобто відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що законом не передбачено вирішення судом спору між батьками про місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, тобто право, що підлягає судовому захисту, відсутнє, це виключає можливість вирішення такого спору у порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження, необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 186, 260 ЦПК України, суддя -

постановив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: відділ служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, відділ служби у справах дітей Розвадівської сільської ради Стрийського району Львівської області, служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, про відібрання дитини.

Копію ухвали надіслати позивачці.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Р.Г. Равлінко