КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №644/2555/20
Провадження № 2/552/1821/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2023 року Київський районний суд м. Полтави у складі :

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Мацієвській Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 08.04.2020 року звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Посилалась на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 в період з 18.07.2009 року по 09.01.2020 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

Зазначила, що ОСОБА_3 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , однак з лютого 2019 року по місцю за реєстрації не проживає, його речі в квартирі відсутні, але добровільно з реєстраційного обліку не знявся.

Також зазначила, що ОСОБА_2 є колишнім чоловіком позивача, вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї і набув право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Позивач просила суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 року відкрито провадження у даній справі.

06.08.2020 року до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву.

Посилався на те, що з 2003 року позивач та відповідач мешкали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання з позивачем без реєстрації шлюбу між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю: вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. За час спільного проживання вони придбали за спільні кошти автомобіль, предмети домашнього вжитку.

Зазначив, що вони спільно вирішили придбати нерухомість, а тому намагались здійснити оформлення банківського кредиту. Оскільки він не був офіційно працевлаштований, а офіційна заробітна плата ОСОБА_1 була досить незначна, банківські установи відмовляти їм в отримання банківського кредиту на придбання квартири, а тому вона уклали договір позики з ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що він не був офіційно працевлаштований, ОСОБА_4 наполягав на тому, щоб позичальником у договорі була вказана саме позивач. На отримані у ОСОБА_4 кошти вони з позивачем придбали квартиру АДРЕСА_1 . Придбавши дану квартиру, згодом вони вдвох зареєструвались в ній та фактично до моменту розлучення продовжували проживати разом.

Посилався на те, що після розлучення, скориставшись його відсутністю у квартирі,позивач змінила замки на вхідних дверях та повідомила його, що більше доступу до квартири він не буде мати.

Зазначив, що іншого житла ніж квартира АДРЕСА_1 він не має, його особисті речі до сих пір знаходяться у квартирі.

Просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 27.09.2021 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 17.03.2023 року справу прийнято до провадження зі стадії розгляду справи по суті.

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, але подали клопотання в якому просили слухати справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 16 вересня 2004 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_5 прийняла від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 9 254,00 дол. США та зобов`язалася їх повернути не пізніше 15 липня 2008 року, у порядку та у строки, що передбачені додатком № 1, який є невід`ємною частиною цього договору./а.с.41/

06 червня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено додаткову угоду до договору позики від 16 вересня 2004 року, відповідно до якої позичальник отримала грошові кошти у розмірі 11 881,00 дол. США./а.с.42/

18.07.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб.

ОСОБА_2 має зареєстроване місце проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28 лютого 2020 року № 202284422 ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 15 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гриценко Є. В../а.с.9/

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09 січня 2020 року у справі № 644/7158/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано./а.с.12/

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2021 року у задоволенні позову про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом вселення ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення по суті заявлених вимог.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом покладення на ОСОБА_1 обов`язку передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей зазначеної квартири.

Вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного суду від 21 червня 2023 року справа №644/6352/20 Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Онопко В`ячеслав Сергійович, задоволено.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2023 року скасовано, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2021 року залишено в силі.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Разом із тим, відповідно до частин першої та другої статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Отже, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

У постановах від 10 березня 2021 року у справі № 686/26093/19-ц (провадження № 61-16974св20), від 31 травня 2021 року у справі № 310/1912/19 (провадження № 61-3370св20), від 15 вересня 2021 року у справі № 643/2443/17 (провадження № 61-1731св20) Верховний Суд дійшов висновку про те, що у разі виникнення спору між власником та членами його сім`ї суд повинен врахувати, що право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися у відповідності з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Положення статті 406 ЦК України у спорі між власником та колишнім членом його сім`ї з приводу захисту права власності на житлове приміщення, можуть бути застосовані за умови наявності таких підстав - якщо сервітут був встановлений, але потім припинився. Однак встановлення такого сервітуту презюмується на підставі статті 402, частини першої статті 405 ЦК України.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач з лютого 2019 року не проживає у спірній квартирі, також, до суду не надано доказів того, що після розірвання шлюбу між сторонами, відповідач проживає однією сім`єю із власником квартири і продовжує бути членом її сім`ї.

Суд, враховуючи вищевикладені обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, сплачений позивачем судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст..ст.264,265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп..

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обліковий картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Т.В.Шаповал