Номер провадження: 22-ц/813/7619/23
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 521/19960/23

Номер провадження: 22-ц/813/7619/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- скаржник (боржник) ОСОБА_1 ,

- заінтересована особа начальник першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

- стягувач - ОСОБА_2 ,

розглянув у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену у складі судді Мазун І.А. 15 серпня 2023 року, про повернення скарги без розгляду,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить суд: 1) визнати незаконною бездіяльність начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Василя Коваленка, яка полягає у відмові у вирішенні питання про скасування арештів (обтяжень) майна ОСОБА_1 , накладених в рамках завершеного виконавчого провадження № 49903886; 2) зобов`язати начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Василя Коваленка вжити заходів для скасування арештів (обтяжень) майна ОСОБА_1 , накладених в рамках завершеного виконавчого провадження № 49903886 (а. с. 1 - 2).

ОСОБА_1 обґрунтовує свою скаргу тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2016 р., виданої головним державним виконавцем Малиновського відділу ДВС Одеського МУЮ Татару Д.М. у виконавчому провадженні № 49903886 (по примусовому виконанню рішення суду від 16.12.2015 р. у справі № 521/10381/15-ц).

На час подання скарги відсутні будь-які виконавчі провадження щодо примусового виконання рішень суду по стягненню будь-яких заборгованостей з ОСОБА_1 .

У порушення вимог ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» арешти, накладені державним виконавцем під час здійснення виконаного провадження за ВП № 49903886, із закінченням зазначеного виконаного провадження скасовані не були і не скасовані до цього часу.

26.06.2023 року ОСОБА_1 звернулася до керівника Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі із заявою про вирішення питання про термінове скасування арештів (обтяжень) її майна, накладених в рамках виконавчого провадження № 49903886. Листом від 10.07.23 року начальник першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) відмовив у знятті арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження № 49903886 завершеного 17.11.2016 року, у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження № 49903886.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 вважає незаконною бездіяльність начальника першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), яка полягає у відмові у вирішенні питання про скасування арештів майна скаржниці.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику без розгляду (а. с. 12 - 13).

Ухвала мотивована тим, що скаржником, у порушення вимог ст. 183 ЦПК України, не надано до скарги доказів надіслання копії скарги іншим учасникам справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального законодавства.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення скарги без розгляду, оскільки перелік процесуальних документів, які можуть бути повернуті на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України, є вичерпним і не включає такий документ як скарга (а. с. 15 - 16).

Узагальнені доводи інших сторін в апеляційному суді

Начальник першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та ОСОБА_2 не скористалися своїм правом надати відзив, заперечення або пояснення на апеляційну скаргу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.09.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (а. с. 18, зворотна сторона).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи (а. с. 20 - 22).

З довідки про доставку електронного листа від 05.09.2023 року вбачається, що начальник першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції отримав документ в електронному вигляді «01 (У) Відкриття» від 04.09.2023 року на свою електронну адресу (а. с. 21 зворотна сторона).

Поштові рекомендовані повідомлення на ім`я ОСОБА_1 повернулися до суду апеляційної інстанції з відміткою пошти про відсутність адресата за вказаною адресою (а. с. 24 - 25, 29 - 30).

Поштові рекомендовані повідомлення на ім`я ОСОБА_2 повернулися до суду апеляційної інстанції з відміткою пошти про відсутність адресата за вказаною адресою (а. с. 26 - 27, 31 - 32).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.11.2023 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить суд: 1) визнати незаконною бездіяльність начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Василя Коваленко, яка полягає у відмові у вирішенні питання про скасування арештів (обтяжень) майна ОСОБА_1 , накладених в рамках завершеного виконавчого провадження № 49903886; 2) зобов`язати начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Василя Коваленко вжити заходів для скасування арештів (обтяжень) майна ОСОБА_1 , накладених в рамках завершеного виконавчого провадження № 49903886 (а. с. 1 - 2).

ОСОБА_1 обґрунтовує свою скаргу тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.01.2016 р., виданої головним державним виконавцем Малиновського відділу ДВС Одеського МУЮ Татару Д.М. у виконавчому провадженні № 49903886 (по примусовому виконанню рішення суду від 16.12.2015 р. у справі № 521/10381/15-ц). На цей час відсутні будь-які виконавчі провадження щодо примусового виконання рішень суду по стягненню будь-яких заборгованостей з ОСОБА_1 . У порушення вимог ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», арешти, накладені державним виконавцем під час здійснення виконаного провадження за ВП № 49903886, із закінченням зазначеного виконаного провадження скасовані не були і не скасовані до цього часу. 26.06.2023 року ОСОБА_1 звернулася до керівника Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі із заявою про вирішення питання про термінове скасування арештів (обтяжень) її майна, накладених в рамках виконавчого провадження № 49903886. Листом від 10.07.23 року начальник першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) відмовив у знятті арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження № 49903886 завершено 17.11.2016 року, у зв`язку із знищенням матеріалів виконавчого провадження № 49903886.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 вважає незаконною бездіяльність начальника першого Малиновського відділу ДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса), яка полягає у відмові у вирішенні питання про скасування арештів майна скаржниці.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику без розгляду (а. с. 12 - 13).

Повертаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що у відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження). Проте, ОСОБА_1 вказані вимоги Закону виконані не були.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про повернення скарги ОСОБА_1 без розгляду.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Як вбачається із матеріалів справи, 14 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на бездіяльність начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій просить суд: 1) визнати бездіяльність начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Василя Коваленко, яка полягає у відмові у вирішенні питання про скасування арештів (обтяжень) майна ОСОБА_1 , накладених в рамках завершеного виконавчого провадження № 49903886 незаконною; 2) зобов`язати начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Василя Коваленко вжити заходів для скасування арештів (обтяжень) майна ОСОБА_1 , накладених в рамках завершеного виконавчого провадження № 49903886.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернуто скаржнику без розгляду.

Повертаючи дану скаргу заявнику суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин вимоги ст. 183 ЦПК України, яка не врегульовує спірні правовідносини.

Розділ VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» такі скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК і ГПК та містити відомості, перелічені п. 4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог процесуального законодавства не звернув уваги на те, що вимоги частини другої статті 183 параграфу 2 «Заяви з процесуальних питань» ЦПК України не регулюють спірні процесуальні правовідносини, тому не підлягають застосуванню у цій справі, оскільки вказана норма процесуального права поширюється виключно на заяви (клопотання, заперечення), подані до суду без дотримання вимог частин першої або другої цієї статті.

При цьому, розділ VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» це окремий вид судового провадження, який містить у собі окремий процесуальний режим розгляду справ.

А тому, до скарг, якими ініціюється початок провадження у справі на дії виконавця, застосовуються загальні положення позовного провадження, у тому числі, залишення скарги без руху, якщо є для цього підстави, а не її повернення.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на судовий захист гарантується Конституцією України кожному (ст. 55). Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4).

У світлі Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Позиція Європейського суду з прав людини в багатьох справах свідчить, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У рішенні від 08.04.2010 у справі Menshakova v. Ukraine (заява № 377/02), ЄСПЛ вкотре повторив, що:

пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру; таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (п. 52);

право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням; у випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (п. 53).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (справа Perez de Rada Cavanilles v. Spain). ЄСПЛ зазначав, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, № 47273/99, п.п. 50-51, 69, та Walchli v. France, № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини розрізняє формалізм і надмірний формалізм, вважаючи формалізм явищем позитивним і необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції про повернення скарги без розгляду постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (Малиновського районного суду м. Одеси).

Дата постановлення ухвали, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 268, 368, 371, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2023 року про повернення скарги без розгляду скасувати.

Цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач ОСОБА_2 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, починаючи зі стадії відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе