Справа № 461/4095/23 Головуючий у 1 інстанції: Мироненко Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/2840/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 вересня 2023 року у справі за позовом позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду.

Свої вимоги мотивував тим, що 27 липня 2002 року в результаті падіння військового літака СУ-27УБ під час авіа шоу на Скнилівському летовищі ОСОБА_1 , були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку важкого ступеня, крововиливи в речовину головного мозку, перелом правої ключиці. Позивач був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, що підтверджується вироком Військового апеляційного суду центрального регіону України від 23.06.2005 року у кримінальному провадженні про обвинувачення військових службових осіб Військово-повітряних Збройних Сил України («Скнилівська трагедія»). В результаті отриманої травми: за висновком МСЕК від 28 лютого 2004 року ОСОБА_1 була встановлена ІІІ група інвалідності зі втратою професійної працездатності, безтерміново, а за висновком МСЕК від 14.05.2004 р. ОСОБА_1 була встановлена ІІ група інвалідності з втратою 100% професійної працездатності, безтерміново. Після переоглядів за висновком МСЕК від 06 червня 2006 року позивачу була встановлена І група інвалідності та визначено, що ОСОБА_1 не здатний до самообслуговування та потребує стороннього догляду. Згідно висновку експерта №150 від 28.12.2007 року стійка втрата працездатності у ОСОБА_1 складає 100% безтерміново. Позивач зазначає, що з дня винесення Галицьким районним судом попереднього рішення від 28.05.2021 року, яким на його користь стягнуто відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, він продовжує хворіти та потребує стороннього догляду.

Просив суд позов задоволити та стягнути з відповідача на його користь відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 01.03.2021 р. по 28.02.2023 р., яка складає 152500,00 грн.; стягнути відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутову допомогу та 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати - на звичайний догляд, за період з 01.03.2021 р. по 28.02.2023 р. в сумі 114375,50 грн.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляд, - задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, в розмірі мінімальної заробітної плати за період з 01.03.2021 року по 28.02.2023 року, в розмірі 152500 (сто п`ятдесят дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду в розмірі 0,5 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на побутову допомогу та 1/4 мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати на звичайний догляд, за період з 01.03.2021 року по 28.02.2023 року в розмірі 114375 (сто чотирнадцять тисяч триста сімдесят п`ять) грн. 00 коп.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Вказане рішення суду оскаржило Міністерство оборони України.

Вважають, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликаються на те, що позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували використання додаткових коштів на свій догляд, викликаних необхідністю стороннього догляду.

Просять скасувати рішення ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення суми, яка не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності, а також додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу було завдано шкоду каліцтвом, він визнаний інвалідом 1 групи, тому має право на відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності. Оскільки ОСОБА_1 на час ушкодження здоров`я не працював, втрачений заробіток слід нарахувати виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у сумі 152500 грн. за період з 01 березня 2021 року по 28 лютого 2023 року. Також підлягають відшкодуванню за цей період додаткові витрати, викликані необхідністю стороннього догляду у сумі 114375,00 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 27 липня 2002 року під час проведення авіаційно-спортивного свята на аеродромі спільного базування» Львів» (Скнилів) відбулося падіння військового літака СУ-27 УБ № 42 Військово-повітряних сил України, який належав Міністерству оборони України.

Вироком військового апеляційного суду Центрального регіону України від 23 червня 2005 року, залишеним без змін ухвалою Військової судової колегії Верховного Суду України від 02 березня 2006 року, встановлено вину посадових осіб Міністерства оборони України в падінні військового літака.

Позивача ОСОБА_1 визнано потерпілим у кримінальній справі про обвинувачення службових осіб Військово-Повітряних Збройних Сил України у Скнилівській трагедії. Внаслідок катастрофи літака СУ-27 позивачу спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що обставини отримання ОСОБА_1 травм, що стали причиною повної втрати працездатності, встановлені рішеннями судів різних інстанцій, які набрали законної сили, відтак в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно із висновком медичної експертизи № 150 від 28 грудня 2007 року позивач отримав черепно-мозкову травму у виді забою головного мозку важкого ступеня з крововиливами в речовину та під оболонку головного мозку з переважним ураженням лівої його половини, перелом правої ключиці. У зв`язку з наслідками перенесеної черепно-мозкової травми стійка втрата працездатності ОСОБА_1 складає 100% безстроково.

Відповідно до висновків МСЕК, а саме: витягу з акту серії ЛВА-1 № 134481 від 28 лютого 2004 року, ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності безстроково. У діагнозі МСЕК зазначено, що захворювання є наслідком травми 2002 року, отриманої при аварії військового літака (Скнилівська авіакатастрофа.

Після повторного переогляду від 06 червня 2006 року, складено висновок лікарської комісії про встановлення позивачу ОСОБА_1 безтерміново І група інвалідності, у якому зазначено, що позивач потребує постійного стороннього догляду та допомоги.

Потреба позивача у постійному сторонньому догляді та його нездатність до самообслуговування підтверджуються також висновками лікарської комісії Львівського міського психоневрологічного диспансеру № 160 від 08 липня 2005 року та № 170 від 09 червня 2006 року.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (ч. 3 ст. 166 ЦК України).

Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів.

Згідно із ч. 1 ст. 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів приходить переконання про те, що висновок суду першої інстанції про заподіяння позивачу шкоди каліцтвом, визнання його інвалідом 1 групи, відтак наявності у нього права на відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати загальної працездатності є обґрунтованим та фактично констатацією обставин які мали місце та в силу вимог закону є підставою для відповідних правовідносин.

Оскільки позивач ОСОБА_1 на час ушкодження здоров`я не працював, втрачений заробіток правильно нарахований виходячи з розміру мінімальної заробітної плати у сумі 152500,00 грн. за період з 01 березня 2021 р. по 28 лютого 2023 р, а додаткові витрати, викликані необхідністю стороннього догляду за цей період у сумі 114375 грн.

Колегія суддів виходить з того, що поняття мінімальної заробітної плати розкрито у ЗУ «Про оплату праці» і таке полягає у тому, що це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної заробітної плати за період 01.01.2021 р. 01.12.2021 р. встановлено в розмірі 6000 грн.; з 01.12.2021 року по 01.01.2022 року 6500, 00 грн.

Згідно з законом України «Про державний бюджет України на 2022 рік» розмір мінімальної заробітної плати за період 01.01.2022 р. 01.10.2022 р. встановлено в розмірі 6500, 00 грн.; з 01.10.2022 року по 01.01.2023 року 6700, 00 грн.

Згідно з законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» розмір мінімальної заробітної плати за період 01.01.2022 р. 28.02.2023 р. встановлено в розмірі 6700 грн.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що загальна заборгованість по відшкодуванню втраченого заробітку (доходу), у зв`язку із втратою загальної працездатності за період з 01.03.2021 р. по 28.02.2023 р. складає: (6000 грн. * 9 місяців ) + (6500 грн. * 3 місяці) + (6500 грн. *7 місяці) + (6700 грн. * 5 місяців) = 152500,00 грн.

Як роз`яснено у п. 19 Постанові Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" для інвалідів І групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Розмір витрат на необхідний догляд не може бути меншим на місяць від половини мінімальної заробітної плати - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо).

Враховуючи наведене, заборгованість по відшкодуванню додаткових витрат викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01.03.2021 р. по 28.02.2023 р. складає:

(6000 грн. * 9 місяців )/2 + (6500 грн. * 3 місяці)/2 + (6500 грн. *7 місяці)/2 + (6700 грн. * 5 місяців)/2 = 76250,00. - на побутову допомогу

(6000 грн. * 9 місяців )/4 + (6500 грн. * 3 місяці)/4 + (6500 грн. *7 місяці)/4 + (6700 грн. * 5 місяців)/4 = 38125,00 - на звичайний догляд.

Всього заборгованість по відшкодуванню додаткових витрат, викликаних необхідністю стороннього догляду за період з 01.03.2021 р. по 28.02.2023 р. складає 114375,00 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позивачем підставності його вимог спростовуються матеріалами справи, а саме висновками експерта, висновками МСЕК, довідками закладів охорони здоров`я, які містять відомості щодо втрати ОСОБА_1 загальної працездатності та необхідності стороннього догляду, внаслідок падіння військового літака СУ-27УБ.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, тому підстави для задоволення скарги, відсутні.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Крім того, ухвалою Львівського апеляційного суду від 09.10.2023 року відстрочено Міністерству оборони України сплату судового збору, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, а відтак з Міністерства оборони України в користь держави слід стягнути 4003.13 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 01 вересня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з Міністерства оборони України в користь держави слід стягнути 4003.13 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22.11.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.