ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

17 листопада 2023 року

м. Харків

справа № 953/4476/23

провадження № 22-ц/818/2017/23, № 22-ц/818/2018/23,

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року та на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2023 року, ухвалені суддею Юрлагіною Т.В., -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

В обгрунтування позову зазначає, що 09 серпня 2022 року між нею та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, який зареєстровано Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №212 від 09 серпня 2022 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09 серпня 2022 року серія НОМЕР_1 . Від шлюбу народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що вона з моменту реєстрації шлюбу та її дочка з дня народження, проживали за адресою: АДРЕСА_1 (місце реєстрації та проживання батька дитини та її чоловіка).

Зазначає, що її чоловік має звання старшого лейтенанта та працює на посаді заступника командира роти охорони Київського РТЦК та СП у місті Харкові, має постійну заробітну плату, отже має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання доньки та на утримання її, як дружини, до досягнення донькою трьох років. Крім того зазначає, що на теперішній час сім`я з відповідачем фактично перестала існувати, вони майже не спілкуються, вдома чоловік бував зрідка, з донькою часу майже не проводить. Взаєморозуміння щодо утримання чоловіком дитини та її, як дружини, не знайшли. У зв`язку з тим, що донька ще не досягла того віку, коли її можна віддати у дитячий садочок та вийти на роботу, вона наразі не має змоги утримувати себе та дитину. Зараз весь час знаходиться з донькою, займається її розвитком та вихованням.

Зазначає, що вона офіційно працевлаштована на посаді старшого інспектора відділу менеджменту та моніторингу діяльності університету у ХНПУ ім. Г.С. Сковороди. На період з 07 січня 2023 року по 07 січня 2026 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

З урахуванням викладеного просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), а також стягнути аліменти на утримання ОСОБА_1 як дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 08 червня 2023 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2 147,20грн.

Допущенои негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

10 серпня 2023 року від представника відповідача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, а саме: стягнення витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням цього ж суду від 21 серпня 2023 року заяву представника відповідача - ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 960грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог, а також змінити розподіл судових витрат, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваним рішенням позов було задоволено частково, в той же час, на нього було покладено 100% судового збору за подання позовної заяви.

Що стосується по суті оскаржуваного рішення, то вважає, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, а саме не надав належної правової оцінки отримання позивачкою доходів у вигляді соціальної допомоги в розмірі 2 000грн. на місяць, отримання одноразової виплати допомоги на утримання дитини в розмірі 10 320грн, та щомісячну допомогу на утримання дитини в розмірі 860грн. на місяць, у зв`язку з чим ухвалив помилкове рішення про стягнення з нього на утримання позивачки аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін посилаючись у неї відсутність дохід у вигляді заробітної плати. На даний час вона отримує лише 2 000грн. на місяць у вигляді соціальної допомоги, як внутрішньо-переміщена особа. Щодо отримання нею одноразової виплати допомоги на утримання дитини в розмірі 10 320грн, та щомісячної допомоги на утримання дитини в розмірі 860грн., то зазначені кошти виплачуються як соціальна допомога саме на утримання дитини, а не її особисто.

Також посилається на порушення відповідачем порядку подання доказів.

Матеріальна підтримка відповідачем ОСОБА_2 ОСОБА_6 , яка є особою похилого віку, є виключно особистим бажанням відповідача, а не його обов`язком

Вважає, що її чоловік в змозі надавати їй матеріальну допомогу.

При цьому рішення суду першої інстанції позивачем не оскаржується.

Також ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 3 000грн. понесених ним витрат на правову допомогу, посилаючись на те, що ним оскаржується рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 , та на його думку рішення в цій частині підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні цих вимог, тому на позивача має бути покладено саме 50% судових витрат на професійну правничу допомогу, тобто 3 000грн.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення ОСОБА_1 просить суд апеляційну скаргу на додаткове рішення суду залишити без задоволення, а додаткове рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що додаткове рішення відповідає вимогам закону.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 вересня 2023 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 та судових витрат, тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на її утримання, суд першої інстанції виходив із наявності передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, доходів щомісячно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 09 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, який зареєстровано Індустріально-Немишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №212, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , видане відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 63.

Донька сторін, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до довідки від 08.02.2023 № 6343- взята на облік як внутрішньо переміщена особа та фактично проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач не заперечує того факту, що подружжя не мешкає разом.

Відповідно до ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частиною 4 статті 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Статтею 77 СК України визначені способи надання утримання одному з подружжя.

Так, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Матеріали справи свідчать, що малолітня дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, правильно застосував наведені вище положення СК України, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з урахуванням майнових можливостей відповідача.

Наведені з цього приводу доводи скарги висновків суду не спростовують.

Посилання відповідача на те, що його дружина отримує виплати як ВПО, їй вже перераховано одноразову виплату допомоги на утримання дитини до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 10320,00 гривень, а також виплачується щомісячна виплата у розмірі 860,00 гривень, а тому позивачка має дохід, який забезпечує їй відповідний прожитковий мінімум колегією судді не приймаються, оскільки право на утримання дружини, з якою проживає дитина, виникає незалежно від її матеріального становища.

Більш того, соціальні виплати на дитину стосуються саме утримання дитини, а не її матері.

З приводу посилань відповідача, що він не має можливості утримувати дружину, оскільки надає матеріальну допомогу своїй бабусі, а також те, що йому необхідно сплачувати орендну плату за квартиру та відповідно комунальні платежі колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є працездатною особою, не є пенсіонером чи інвалідом. Доказів щодо його незадовільного стану здоров`я відповідачем також не надано.

Крім того, у відзиві зазначено, що відповідач отримує заробітну плату на рівні 28 000грн.

Матеріали справи не містять доказів того, що на його утриманні перебуває його бабуся ОСОБА_6 та яка потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з чим він не має змоги надавати матеріальну допомогу по утриманню своєї дружини по досягненню їх спільною дитиною трьох років.

Доказів наявності на утриманні відповідача інших дітей матеріали справи також не місять та відповідачем не надано.

Що стосується рішення суду в частині розподілу судових витрат, зокрема судового збору, то колегія суддів зазначає наступне.

Частинам 1, 2, 6 ст.141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Розмір судового збору за подання позовної заяви становив 2 147,20грн. (1 073,60грн. * 2).

При цьому, ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що судом було в повному обсязі задоволено вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), що становить 100%, та частково задоволено позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на її утримання, у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, що становить 68%.

Таким чином, розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави становитиме 1 803,65грн.:

100% - 68% = 32%;

2 147,20грн. / 2 вимоги = 1 073,60грн. * 32% = 343,55грн.;

2 147,20грн. 343,55грн. = 1 803,65грн.

З урахуванням викладеного, саме зазначена сума судового збору за подання позовної заяви 1 803,65грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.п.1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду в частині суми розподілу витрат по сплаті судового збору підлягає зміні.

Що стосується оскарження додаткового рішення, то колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу.

Статтею 264 ЦПК України визначені питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення, в тому числі - як розподілити між сторонами судові витрати (п.6 ч.1 цієї статті).

Матеріали справи свідчать, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначалось, що орієнтований розмір судових витрат, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції складає 6 000грн.

Сама ж заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, із відповідними доказами на підтвердження цих обставин, була подана 10 серпня 2023 року, тобто у встановлений п`ятиденний строк після ухвалення рішення у справі по суті, а отже з дотриманням вимог ч.8 ст.141 ЦПК України.

Що стосується розгляду заяви по суті, а саме в частині розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат понесених на надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи в суді першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.ч.1-3 ст.137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 1 та пунктом 2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

До суду на підтвердження витрат на правничу допомогу понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, було надано наступні документи:

копію ордера на надання правничої (правової) допомоги від 15 липня 2023 року;

копію договору №48/07-2023, укладений 15 липня 2023 року між АБ «Олексія Романченко» та ОСОБА_2 ;

копію додатковою угоди №1 від 15 липня 2023 року до договору №48/07-2023;

копію акту виконаних робіт №1 від 09 серпня 2023 року до договору №48/07-2023 на суму 6 000грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені відповідачем ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Враховуючи вищевикладене та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи, що заявлено дві позовні вимоги, одну з яких задоволено в повному обсязі - аліменти на утримання дитини, іншу позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задоволено частково, заявлено було вимогу в розмірі стягнення 1/4 частини від доходу, що становить 100 %, задоволено в розмірі 1/6 частини, що становить 68 %, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на правову допомогу з урахування розмірі задоволених позовних вимог в сумі 960 грн.: 6000 грн. : 2 = 3000 грн., 3000 грн. х 32% = 960 грн.

У зв`язку з чим,, колегія суддів не вбачається підстав для скасування або зміни додаткового рішення, яке ухвалено з дотримання вимог закону.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року в частині суми стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 803,65грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2023 року залишити без задоволення.

Додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Повний текст постанови складено 17 листопада 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова