П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 листопада 2023 року місто Київ

справа №757/7499/17-ц

провадження№22-ц/824/6924/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", подану адвокатом Копанчуком Марком Володимировичем,

на ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 16 січня 2023 року, постановлену у складі судді Матійчук Г.О.,

у справі за скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Левіцької Алли Сергіївни, зацікавлені особи: CAMERIN INVESTMENTS LLP, SUNNEX INVESTMENTS LLP, TAMPLEMON INVESTMENTS LLP, SOFINAM INVESTMENTS LLP, BERLINI COMMERCIAL LLP, LUMIL INVESTMENTS LLP, Міністерство фінансів України, ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року до суду надійшла скарга АТ КБ «ПриватБанк» на дії державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцької А. С., у якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцької А.С. з винесення постанови від 1 червня 2020 року про накладення на АТ КБ «ПриватБанк» штрафу за невиконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі №757/7499/17-ц у виконавчому провадженні НОМЕР_2; скасувати постанову державного виконавця Печерського РВ ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Левіцької А.С. про накладення штрафу від 1 червня 2020 року у виконавчому провадженні НОМЕР_2.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 16 січня 2023 року у відкритті провадження за скаргою АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Копанчук М.В. подав апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 9 лютого 2017 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва задоволено заяву позивачів у справі №757/7499/17-ц про забезпечення позову.

29 квітня 2020 року державним виконавцем за заявою TAMPLEMON INVESTMENTS LLP відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 щодо примусового виконання ухвали Печерського районного суду м.Києва від 9 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі №757/7499/17-ц.

12 травня 2020 року до АТ КБ "ПриватБанк" надійшла вимога державного виконавця, якою банк було зобов`язано в одноденний термін з моменту отримання вимоги повідомити державного виконавця про виконання ухвали про забезпечення позову.

13 травня 2020 року на виконання вимоги державного виконавця, АТ КБ "ПриватБанк" подало повідомлення про повне виконання судового рішення, зокрема: судове рішення є виконаним, оскільки обов`язки АТ КБ "ПриватБанк" перед стягувачем за депозитним договором є виконаними і припиненими на підставі договору придбання акцій, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", що є підставою для закінчення виконавчого провадження; судове рішення в частині стягувача є виконаним в межах закінченого виконавчого провадження НОМЕР_1, тому повторне відкриття та здійснення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа щодо якого винесено постанову про закінчення виконавчого провадження є грубим порушенням ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження".

18 травня 2020 року державний виконавець, незважаючи на повідомлення про повне виконання судового рішення, за невиконання судового рішення винесла постанову про накладення штрафу на АТ КБ "ПриватБанк" на суму 5 100 гривень.

1 червня 2020 року за невиконання судового рішення державний виконавець винесла постанову про накладення на банк штрафу у подвійному розмірі - 10 200 гривень.

Зважаючи на неправомірність постанови про накладення штрафу від 1 червня 2020 року, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося зі скаргою на дії державного виконавця АТ КБ "ПриватБанк".

Суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі порушив норми процесуального права, а саме ч. 1 ст. 447, ч. 1 ст. 448 ЦПК України, а також неправильно застосував норми матеріального права, зокрема ч.ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Зазначає, що звернувшись до Печерського районного суду м.Києва, як до суду який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії (рішення) державного виконавця щодо накладення на банк штрафу в порядку контролю за виконанням ухвали Печерського районного суду міста Києва від 9 лютого 2017 року про забезпечення позову у справі №757/7499/17-ц, банк діяв у відповідності до чинного цивільного законодавства, а тому дана скарга підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Звертаючись зі скаргою, банк свої вимоги про неправомірність постанови державного виконавця про накладення штрафу від 1 червня 2020 року обґрунтовував тим, що ухвала про забезпечення фактично виконана АТ КБ " ПриватБанк", оскільки обов`язки банк перед стягувачем за депозитним договором є виконаними і припиненими на підставі договору про придбання акцій, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", що є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Ухвала про забезпечення в частині стягувача є виконаною в межах закінченого виконавчого провадження НОМЕР_1 в рамках якого до банку вже застосовувався штраф.

Фактично вирішення скарги на дії (рішення) державного виконавця щодо накладення штрафу від 1 червня 2020 року в даному випадку має здійснюватися в порядку контролю за виконанням судового рішення, і потребуватиме дослідження як умов депозитного договору, так і умов договору про придбання акцій, що за своєю суттю є приватно-правовим питанням, яке не входить до предметної юрисдикції адміністративних судів.

В судовому засіданні представник АТ КБ "ПриватБанк" - Мисник Н.В. доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі, просила апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Державний виконавець Печерського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Левіцька А.С. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Представник CAMERIN INVESTMENTS LLP, SUNNEX INVESTMENTS LLP, TAMPLEMON INVESTMENTS LLP, SOFINAM INVESTMENTS LLP, BERLINI COMMERCIAL LLP, LUMIL INVESTMENTS LLP - адвокат Борух В.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцькою А.С. 1 червня 2020 року була винесена постанова (виконавче провадження № НОМЕР_2) про накладення штрафу у подвійному розмірі відносно до АТ КБ «ПриватБанк» за невиконання судового рішення (ухвали Печерського районного суду м.Києва від 9 лютого 2017 року про забезпечення позову у цивільній справі №757/7499/17-ц).

Звертаючись до суду зі скаргою, АТ КБ «ПриватБанк» просило визнати неправомірними дії державного виконавця з винесення постанови від 1 червня 2020 року про накладення штрафу за невиконання ухвали суду та скасувати її, оскільки така прийнята з порушенням ст.40 Закону України "Про виконавче провадження".

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції вважав, що скарга АТ КБ «ПриватБанк» на постанову державного виконавця про накладення штрафу не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 16 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанови державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанови приватних виконавців про стягнення основної винагороди є виконавчими документами.

Частиною 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 382/389/17 (провадження № 11-1009апп19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що «імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 6 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18).

З аналізу наведених норм права та судової практики вбачається, що спір з приводу правомірності дій державного виконавця при винесенні постанов про накладення штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані, має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги щодо вирішення скарги АТ КБ " ПриватБанк", має здійснюватися за нормами ЦПК України в порядку контролю за виконанням судового рішення та потребує дослідження умов депозитного договору та договору про придбання акцій, що за своєю суттю є приватноправовим питанням, а відтак не входить до предметної юрисдикції адміністративних судів, є безпідставними оскільки не ґрунтуються на нормах цивільного процесуального законодавства та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що скарга АТ КБ "ПриватБанк" на дії державного виконавця не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, що виходячи з приписів п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду викладені у постановах від 12 січня 2022 року у справі № 438/257/13, від 20 липня 2022 року у справі №213/3685/20 та від 01 лютого 2023 року у справі № 1601/12280/2012, як на підтвердження підстав звернення зі скаргою колегія суддів не приймає, оскільки фактичні обставини цієї справи та справ, наведених скаржником не є подібними, тому висновки Верховного Суду, що зроблені у зазначених постановах, не можуть бути застосовані у цій справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 372, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена 10 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус