ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8813/23 Справа № 199/4501/23 Суддя у 1-й інстанції - СПАЇ В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Максюти Ж.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Амур-Нижнодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що відповідач є боржником за кредитним договором №DNH4KS11410141 від 17 квітня 2006 року, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 5 433,68 грн, а відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, про що поставив підпис у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. З боку відповідача було допущено порушення грошового зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої, станом на 13 квітня 2023 року, становить 103 479, 55 грн, яка складається з: заборгованість за кредитом 5433,68 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 46302,96 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 51742,91 грн. Посилаючись на викладене, а також зазначаючи, що кредитодавець, на свій розсуд, може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості, просили суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №DNH4KS11410141 від 17 квітня 2006 року в розмірі 51860,55, яка складається з: заборгованість за кредитом 5433,68 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 46302,96 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 123,91 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNH4KS11410141 від 17 квітня 2006 року в розмірі 5433,68 грн. Вирішено питання стосовно судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та пені, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Банку задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів. Вказували, що в заяві зазначена ставка нарахування відсотків та відповідач, підписуючи її, був належним чином ознайомлений з цією ставкою та прийняв її.

Відповідач своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провад

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 51860,55 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Рішення суду першої інстанції переглядається лише в частині відмовлених позовних вимог, в іншій частині рішення не оскаржується, а тому не переглядається апеляційним судом, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає з огляду на таке.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2006 року між сторонами був укладений кредитний договір №DNH4KS11410141: відповідач підписав заяву позичальника №DNH4KS11410141, відповідно до якої отримав кредит в сумі 5433,68 грн строком на 36 місяців, зі сплатою відсотків 2,09% в місяць, мета кредитування - купівля ТНС та сплатою комісії Банку та компанії (а.с.6).

Сторони у вказаній заяві погодили, що згідно п. 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 6% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Відповідач підписав заяву та погодився, що він ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та надав згоду, що ця заява разом з запропонованими Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між ним та банком кредитно-заставних договір (а.с.6 зворот).

До кредитного договору Банк додав Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.7-10), а також акт прийому передачі товару від 17 квітня 2006 року (а.с.11), рахунок фактуру від 17 квітня 2006 року (а.с.11 зворот), видаткову накладну від 17 квітня 2006 року тощо (а.с.12). Тобто відповідач отримав товар, придбаний за кредитні кошти, отримані за договором від 17 квітня 2006 року.

Згідно з наданим Банком розрахунком, за вказаним кредитним договором, станом на 13 квітня 2023 року, заборгованість становить 103479,55 грн, та складається з наступного: 5433,68 грн заборгованість за кредитом, 46302,96 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 51742,91 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором №DNH4KS11410141 від 17 квітня 2006 року в розмірі 51860,55, яка складається з: заборгованість за кредитом 5433,68 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 46302,96 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 123,91 грн..

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ ПриватБанк в частині стягнення заборгованості за відсотками та пенею, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості цієї частини позовних вимог. Банком не надано жодних доказів на підтвердження узгодження сплати відсотків.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порядок та підстави нарахування відсотків за користування чужими грошовими коштами, зокрема кредитними коштами Банку, передбачені статтями 1048 та 1056-1 ЦК України.

Зокрема, частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка.

У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки.

У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за відсотками, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самої заяви, посилався на Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), як невід`ємну частини спірного договору.

Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам розумів відповідач ОСОБА_1 ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам.

Також, надана позивачем копія Умов надання споживчого кредиту фізичним особам належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови надання споживчого кредиту фізичним особам неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк».

З урахуванням наведеного суд першої інстанції правильно виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умови надання споживчого кредиту фізичним особам.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.

В той же час, колегія суддів зауважує, що як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з підписаної відповідачем заяви №DNH4KS11410141 від 17 квітня 2006 року, яка і становить кредитний договір, між сторонами у належній формі було погоджено розмір процентної ставки за користування кредитним лімітом, яка складає 2,09 % на місяць, 25,08 % річних, на строк 36 місяців (а.с.6, 6 зворот). В той же час, вказаною заявою сплата пені сторонами не визначена.

Тому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за пенею.

З розрахунку заборгованості, наданого Банком, вбачається, що відсотки за користування кредитом нараховувались саме у визначеному сторонами розмірі (а.с.3-5 зворот).

На підставі чого, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь Банку відсотків за користування кредитом, посилаючись на те, що відсоткова ставка не зазначена у підписаній відповідачем заяві, оскільки останнє спростовується матеріалами справи.

Проте, колегія суддів не може погодитись з строком нарахування відсотків за користування кредитом та як наслідок їх розміром. З заяви позичальника №DNH4KS11410141 від 17 квітня 2006 року вбачається, що кредит надавався на 36 місяців, тобто на строк до 17 квітня 2009 року, а відтак колегія суддів вважає безпідставним нарахування відсотків на заборгованість за кредитом після закінчення обумовленого сторонами строку дії кредитного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Від указаного висновку Велика Палата Верховного Суду не відступила (див. постанову від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідач станом на 31 березня 2009 року мав заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2464, 96 грн.

Таким чином, зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність банком факту укладання кредитного договору та наявності заборгованості останнього в розмірі 5 433, 68 грн, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь банку заборгованості по відсоткам за користування кредитом за кредитним договором №DNH4KS11410141 від 17 квітня 2006 року в розмірі 2 464,96 грн.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

У зв`язку із частковим задоволенням позову в частині стягнення на користь Банку заборгованості по відсоткам за користування кредитом за кредитним договором №DNH4KS11410141 від 17 квітня 2006 року в розмірі 2464, 96 грн, рішення суду в частині стягнення судового збору у розмірі 281,22 грн слід змінити, збільшивши його до 408,77 грн та стягнути судовий збір в розмірі 191,38 грн. за частково задоволену апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 серпня 2023 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк () заборгованість за кредитним договором №DNH4KS11410141 від 17 квітня 2006 року по відсоткам за користування кредитом за період з 17 квітня 2006 року по 31 березня 2009 року у розмірі 2 464,96 грн.

Рішення суду частині стягнення судового збору у розмірі 281,22 грн змінити, збільшивши його до 408,77 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк () судовий збір в розмірі 191,38 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

Ж.І. Максюта