Справа № 450/2140/22 Провадження № 2/450/142/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Дикій О. Ю.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу трактора, переведення прав покупця трактора, скасування реєстраційного свідоцтва про реєстрацію колісного трактора, зобов`язання ГУ Держпродслужби України зареєструвати трактор, -

в с т а н о в и в :

позивачі звернулись до суду із позовом, в якому з урахуванням заяви щодо збільшення позовних вимог від 07.03.2023 року, просять суд визнати недійсним договір-купівлі продажу трактора марки «Т-25А», номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2, 1983 року випуску, без номера двигуна, вчинений відповідачем ОСОБА_3 у РП 17.05.2011, в частині покупця - ОСОБА_3 ; перевести права покупця трактора марки «T-25А», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 на фактичних покупців і власників цього трактора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ; скасувати реєстраційне свідоцтво НОМЕР_4 про реєстрацію колісного трактора марки «Т-25А», 2004 року випуску із заводським номером НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , видане ГУ Держпроспоживслужбою у Львівській області, як оформлене і видане на підставі недійсного договору купівлі-продажу від 17.05.2011 року в частині покупця; зобов`язати ГУ Держпродслужби України у Львівській області зареєструвати трактор марки «T-25А», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 на фактичних покупців і власників цього трактора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

В обґрунтування зазначають, що у 27.10.2011 уклали з громадянином України ОСОБА_5 договір купівлі-продажу трактора, при цьому передали йому готівкою 6 200 (шість тисяч двісті) доларів США, що підтверджується наданою продавцем розпискою. Всі передані продавцю кошти належали позивачам та батькам ОСОБА_4 . Відповідачу (синові) в 2011 році виповнилось 21 рік, він ніде не працював, власних заощаджень для придбання трактора не мав. Після цього в грудні 2011 року позивачі надали своєму синові ОСОБА_3 (відповідачу) доручення на право реєстрації придбаного трактора марки «Т-25А». Відповідач зареєстрував зазначений трактор в ГУ Держпродспоживслужби та отримав номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується наявним у ОСОБА_4 оригіналом свідоцтва про реєстрацію машини серії НОМЕР_4 . Вказаний трактор позивачі придбали для обслуговування їхнього підсобного господарства і для отримання додаткових заробітків, а синові лише доручили зареєструвати такий на своє ім`я з метою залучення його до господарювання. Трактор більше десяти років перебуває у фактичному володінні подружжя, при цьому ОСОБА_4 обслуговує його самостійно, вкладаючи особисті кошти в ремонт. Однак, 15 березня 2021 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області із позовом про витребування майна (трактора) із чужого незаконного володіння, а саме із володіння батька ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 подав зустрічний позов про підтвердження набуття за ним та його дружиною ОСОБА_1 права власності на спірний трактор. Розглянувши матеріали даної справи, суд прийшов до висновку, дослівно: «Таким чином, судом встановлено, що спірний трактор був придбаний за грошові кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що свідчить про суто формальний статус ОСОБА_3 як власника такого...». Водночас рішенням суду від 14.04.2022 у справі №450/679/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Також зазначено, що „у зустрічній позовній заяві обрано неправильний спосіб захисту. Так, враховуючи те, що, як встановлено судом, спірне майно придбавалося за грошові кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , належним способом захисту у даному випадку є переведення прав покупця за договором купівлі-продажу трактора марки «Т-254», номерний знак НОМЕР_5 , із ОСОБА_3 на ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які фактично придбали вказане майно у ОСОБА_5 ». У зв`язку з наведеними обставинами, у суду відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про витребування спірного майна з володіння ОСОБА_4 , оскільки він фактично являється одним з покупців, а отже фактичним власником цього майна». Отже, суд відмовив позивачу у його позовних вимогах за безпідставністю, а зустрічному позивачу - через неналежний спосіб захисту.

04.08.2022 року провадження у справі відкрито та вжито заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на належне на праві власності ОСОБА_3 майно, а саме: трактор-колісний марки «Т-25а», номерний знак НОМЕР_1 , 2004 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 .

05.10.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача позов заперечив, вважає такий безпідставним просить в задоволенні такого відмовити, заявив про сплив строків позовної давності. В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_3 придбав спірний трактор у спосіб, що не суперечить та не суперечив нормам законодавства, що діяли на момент його придбання. Дійсно, спірний трактор був завезений на територію України із Республіки Польща. 19.12.2011 року ОСОБА_3 видав нотаріально посвідчену довіреність на ім`я ОСОБА_5 якою уповноважив останнього придбати у будь-якій країні (за межами України) на його ім`я та перегнати до місця реєстрації будь-який трактор, а також представляти його інтереси при митному оформленні та державній реєстрації трактора, що і було зроблено ОСОБА_5 . Так, усі митні документи, які оформлялись при ввезенні на територію України спірного трактора, були видані на ім`я відповідача. При цьому зазначаю, що з мотивувальної частини рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.04.2022 року у справі № 450/679/21 жодним чином не вбачається про надання будь-якої правової оцінки таким документам, які мали місце в матеріалах справи, зокрема, це згадана довіреність, рахунок-фактура, митна декларація тощо. Таким чином, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14.04.2022 року у справі № 450/679/21 жодним чином не можна вважати таким, яким встановлені обставини, що не підлягають доказуванню. Отже відповідач є належним власником спірного трактора марки «Т-25А», номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію права власності. Трактор набутий у власність у спосіб, що не суперечить нормам законодавства України, що знову ж таки підтверджується свідоцтвом та рядом інших документів, які оформлялись саме на ім`я ОСОБА_3 , з чого випливає однозначний факт придбання трактора саме відповідачем. Матеріали даної справи не містять жодного належного та допустимого доказу придбання трактора саме позивачами. Відсутній будь-який документ, на підставі якого можна було б прийти до висновку щодо придбання такого трактора ними. З позовної заяви неможливо зрозуміти у якому саме договорі купівлі-пролажу трактора позивачі просять здійснити переведення прав покупця, зокрема не зазначено, дати такого договору, не вказані сторони договору, ціну такого договору, момент приймання-передачі придбаного товару тощо. При цьому відповідач зазначає, що придбання трактора відповідачем у ОСОБА_5 не здійснювалось, а такого лише було уповноважено придбати такий від імені позивача на території іншої держави, ніж Україна. Беручи до уваги описане представник відповідача вважає, що позивачами однозначно не доведено факт придбання спірного трактора саме ними, а отже відсутні підстави для переведення прав покупця за договором купівлі продажу, не вказано/не конкретизовано (не надано копії договору купівлі-продажу) про який саме договір купівлі-продажу ідеться мова, суттєво пропущений строк на звернення із позовною заявою до суду.

31.10.2022 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

15.11.2022 року подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

15.05.2023 року прийнято до розгляду заяву про збільшення позовних вимог від 07.03.2023 року та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні 21.08.2023 року позивач ОСОБА_4 підтримав позов із заявлених у ньому підстав, просить його задоволити. Допитаний в якості свідка позивач суду пояснив, що придбав трактор, який зареєстрували на сина - відповідача у справі, за свої кошти та кошти дружини - ОСОБА_1 . Ствердив, що саме він домовлявся з ОСОБА_5 про деталі купівлі трактора. Відповідач до Польщі не виїжджав з метою купівлі даного транспортного засобу та жодних своїх коштів за нього не платив. Кошти передавав особисто ОСОБА_5 позивач, про що було одержано розписку.

В судовому засіданні 21.08.2023 року позивач ОСОБА_1 допитана в якості свідка суду пояснила, що вони з чоловіком вирішили придбати для сина трактор, щоб він здійснював господарську діяльність. Всі кошти для оплати даного транспортного засобу віддали синові. Зазначає, що ОСОБА_5 були передані кошти в розмірі 6300 доларів США позивачами. Просить позов задоволити з наведених у ньому підстав.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , дала пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просять суд позов задоволити у повному обсязі.

Представник позивачів ОСОБА_2 просить позов задоволити з підстав наведених у позовній заяві, відповіді на відзив та заяві про збільшення позовних вимог.

Відповідач в судовому позов заперечив у повному обсязі, дав пояснення аналогічні наведеним у відзиві на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, просить в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, представника позивачів, пояснення позивачів допитаних в якості свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З копій свідоцтва про реєстрацію машини від 30.12.2011 року Серія НОМЕР_6 , а саме на трактора колісного марки Т-25А, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається що такий на праві власності належить ОСОБА_3 - відповідачу у справі.

Положеннями статті 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача зазначає, на час придбання спірного трактора, саме позивачами було надано кошти на його придбання та уповноважено ОСОБА_5 придбати такий на користь позивачів, відповідач та той час ніде не працював, не мав власних заощаджень, не мав закордонного паспорта, а тому не міг бути покупцем, та не здійснював перетин держаного кордону.

Вказані твердження суд оцінює критично, оскільки вимоги про особисте ввезення на територію України транспортного засобу для реєстрації права власності на нього за особою, законодавство не передбачає.

Окрім того, не доведено стороною позивача і відсутність грошових коштів у відповідача на оплату спірного трактора, оскільки як встановлено із наданих суду пояснень відповідача, частину коштів він мав у своїх збереженнях, а частину коштів на придбання трактора позичив. Доказів відсутності заощаджень та коштів на придбання трактора у відповідача на час придбання ним спірного транспортного засобу стороною позивачів не надано.

З дослідженої у ході розгляд справи розписки від 27.10.2011 року, вбачається, та у такій зазначено, що 27.10.2011 року ОСОБА_5 продав трактор № НОМЕР_7 жителю міста Пустомити ОСОБА_3 за 6200,00 доларів.

Клопотання про допит свідка ОСОБА_5 суду не заявлялось.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд дійшов висновку про те, що позивачами не доведено, своїх позовних вимог, оскільки всупереч вимог статті 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що оспорюваний ними правочин купівлі-продажу трактора є удаваними в частині покупця і спірний трактор придбаний саме за кошти позивачів.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову судом враховано, що оспорюваний позивачами договір для дослідження суду не представлений, такий у матеріалах відсутній. Окрім того покликання позивачів на наявну в матеріалах справи копію розписки, оригінал якої, досліджено у ході розгляду справи, не може бути доказом фактичної наявності оспорюваного правочину, не може стверджувати, що такий було фактично укладено зокрема щодо спірного транспортного засобу, окрім того не може бути підставною для визнання неправомірними дії щодо реєстрації транспортного засобу за відповідачем у визначеному законом порядку, як це відбулось як встановлено судом, на підставі довіреності від 19.12.2011 року, вчиненої на підставі усного безоплатного договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Суд критично оцінює надані стороною позивача документи як додатки до клопотання від 31.10.2022 року, оскільки такі не стосуються предмета доказування, та об`єкта спору, зокрема спірного трактора колісного марки Т-25А, 2004 року випуску.

Позивачі покликаються при зверненні до суду із позовом на рішення Пустомитівського районного суду від 14.04.2022 року у справі № 450/679/21, яким відмовлено в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача ОСОБА_1 про підтвердження набуття права власності на майно, яке набрало законної сили, журнал судового засідання у вказаній справі досліджено у ході розгляду справи, вважаючи що встановлені у вказаному судовому рішенні обставини не потребують доказування та є підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Зокрема рішенням у справі № 450/679/21 встановлено, що спірне майно придбавалось за грошові кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , належним способом захисту у даному випадку є переведення прав покупця за договором купівлі-продажу трактора марки «Т-25» номерний знак НОМЕР_1 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які фактично придбали вказане майно у ОСОБА_5 .

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим із наданих стороною відповідача копій документів, які були надані при митному оформленні транспортного засобу та реєстрації власності такого за відповідачем вбачається, що трактор Т-25 було придбано від імені Стець Степана у Республіці Польща через Firma Uslugowo-Handlowa із виставлення фактури щодо продажі транспортного засобу 14.12.2011 року із зазначенням ціни трактора - 6000,00 польських злотих.

Таким чином представлена стороною позивачів розписка від 27.10.2011 року, в якій зазначено, що ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 трактор № НОМЕР_7 за 6000,00 доларів, не може спростовувати правомірність набуття відповідачем ОСОБА_3 у власність придбаного на його ім`я 14.12.2011 року трактора, право власності на який зареєстроване за відповідачем, що вбачається із наявної в матеріалах справи копій свідоцтва про реєстрацію машини від 30.12.2011 року, Серія НОМЕР_6 , а саме на трактора колісного марки Т-25А, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Покликання сторони позивачів, що для здійснення державної реєстрації відповідачем було подано до митного органу та органу реєстрації неправдиві відомості, належним доказами суду не доведено.

Будь-яких інших належних та достатніх доказів, які б ствердили, що спірний трактор було придбано за кошти позивачів у справі, чи від імені позивачів із метою набуття такими його у власність, стороною позивачів суду не представлено, клопотань про витребування таких судом суду не заявлялось.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

При вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.

Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно.

Надаючи оцінку доводам позивачів, про те, що гроші були передані ОСОБА_5 для придбання спірного трактора, суд дійшов висновків, що вони не підтверджують факт придбання ними саме спірного трактора, а також не доводять підстав і обставин, з якими закон пов`язує удаваність чи недійсність правочину купівлі-продажу в частині особи покупця.

Відмовляючи в задоволенні позову суд також враховує, що стороною позивачів самостійно зазначається, що при здійсненні реєстрації власності спірного транспортного засобу відповідачем не могла бути використана ні розписка від 27.10.2011 року як підтвердження укладеного договору купівлі-продажу, ні довіреність від ОСОБА_4 на представлення прав власника майна, зокрема на думку позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , оскільки така ними не видавалась, що ставить під сумнів факт на який покликається сторона позивача, що спірний транспортний засіб було придбано за кошти передані ОСОБА_5 ОСОБА_4 на підставі розписки від 27.10.2011 року. Будь-якої другої розписки про передачу коштів ОСОБА_5 до матеріалів справи, на що покликається сторона позивача від імені ОСОБА_1 , стороною позивача не долучено.

Заперечуючи правомірність реєстрації спірного транспортного засобу за відповідачем стороною позивача не додано доказів та не зініційовано клопотання про витребування доказів, зокрема документів на підставі яких було проведено вказану реєстрацію, і на підставі якої видано Свідоцтва про реєстрацію машини від 30.12.2011 року на ім`я відповідача у справі - ОСОБА_3 .

Враховуючи похідний характер вимог позивачів про скасування реєстраційного свідоцтва про право власності відповідача на спірний транспортний засіб та зобов`язання ГУ Держпродслужби України у Львівській області зареєструвати трактор марки «T-25А», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , заводський номер НОМЕР_2 , номер двигуна НОМЕР_3 на фактичних покупців і власників цього трактора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , за встановленої судом відсутності підстав для задоволення вимог позивачів про визнання недійсним договору-купівлі продажу та переведення прав покупця трактора на позивачів, також беручи до уваги, що ГУ Держпродслужби України у Львівській області не є учасником справи, та не висловлювалось щодо заявлених позовних вимог, суд вважає такі безпідставними, належним доказами не доведеними.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Відповідачем у ході розгляду справи заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до заявлених позовних вимог, оскільки позивачами при неодноразових звернення до судів з позовами такі порушено та строки звернення до суду пропущено.

Однак, з огляду на вищенаведене, суд вважає, що таке клопотання не підлягає до задоволення, оскільки за змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим; у разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Право на справедливий суд та доступ до правосуддя визначено також у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, виходячи із суті та змісту заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у представлених суду доказах, а тому оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1-13, 12, 13, 18, 77-83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу трактора, переведення прав покупця трактора, скасування реєстраційного свідоцтва про реєстрацію колісного трактора, зобов`язання ГУ Держпродслужби України зареєструвати трактор - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення складено 16.11.2023 року.

СуддяІ. І. Мельничук