Справа № 569/8834/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Мізера А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення понесених судових витрат,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення понесених судових витрат звернувся ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та представник позивача подали заяву про уточнення позовних вимог та остаточно просили суд заявлені позовні вимоги задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 ; визначити порядок користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , закріпивши за ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,3 кв.м. Всі інші підсобні і допоміжні приміщення будинку залишити в спільному користуванні; поділити інше спільне майно подружжя, виділивши ОСОБА_1 у власність: транспортний засіб марки АУДІ-100 д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 вартістю 30000,00 грн.; прихожу вартістю 16000,00 грн.; кухонний стіл вартістю 1800,00 грн.; чотири стільці вартістю 600 грн.; комод-секретер вартістю 1500,00 грн.; плетені меблі з лози вартістю 5000,00 грн.; ікону з бурштину вартістю 800 грн.; мікрохвильову піч вартістю 1000,00 грн.; шуруповерт з акумулятором вартістю 500,00 грн.; болгарку вартістю 700,00 грн.; барну стійку вартістю 1000,00 грн.; комп`ютерний системний блок з монітором вартістю 3000,00 грн., а всього на загальну суму 61900,00 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_3 понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 8810,00 грн. та витрати за проведення експертизи, витрати на правничу допомогу та поштові витрати (та інше).

В судовому засіданні відповідач та представник відповідача заявлені позовні вимоги визнали частково, зокрема відповідач не заперечила проти стягнення з неї коштів, які надавала матір позивача для їх сім`ї, зокрема на придбання двох вікон, на придбання кухні, шафи-купе, лінолеуму, сходів на другий поверх, обпилювальної плитки у ванну кімнату та стіни в туалеті, на утеплення стін на загальну суму 23245 грн. Крім того, не заперечила того факту, що позивачем та їх спільним сином було розпочато будівництво гаражу на місці знесеного цегляного сараю, яке було проведено з будівельних матеріалів отриманих після розібраного сараю та не заперечила факт придбання позивачем 2000 штуки цегли. В решті позовні вимоги не визнали та просять суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що сторони по справі з перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 січня 1993 року.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 виданого 23 січня 2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області вбачається, що шлюб між чоловіком ОСОБА_1 і дружиною ОСОБА_2 розірвано, про що 23 січня 2018 року складено відповідний актовий запис №18. Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоюється прізвище: йому ОСОБА_3 ; їй ОСОБА_3 .

Від даного шлюбу сторони мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час є повнолітнім.

Звертаючись з даним позовом до суду, та в судовому засіданні позивач та його представник, зокрема посилались на ті обставини, що у період шлюбу позивача та відповідача, ними проводилась реконструкція, ремонт спірного об`єкту нерухомого майна, а саме домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , належного на праві особистої приватної власності відповідачці за рахунок спільних сумісних коштів, як подружжя, їх сумісної трудової діяльності у зв`язку з чим відбулось істотне збільшення вартості спірного майна, а внесок позивача є значним у даному випадку і дає можливість визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Однак, з даними твердженнями суд не може погодитися виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору від 26 жовтня 1965 року про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватно власності з кількістю кімнат від однієї до п`яти включно ОСОБА_5 було виділено земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 .

З дослідженого в судовому засіданні Розпорядження міського голови від 24 червня 2003 року №1729-р Про дозвіл на будівництво вбачається, що Громадянину ОСОБА_5 : 1.1. дозволити реконструкцію житлового будинку, будівництво господарської будівлі та гаража, відповідно до поданого проекту, на АДРЕСА_2 . 1.2. Дозвіл на виконання будівельних робіт отримати в міській інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Виконання будівельних робіт без вказаного дозволу вважається самовільним і тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

З дослідженого в судовому засіданні дозволу на виконання будівельних робіт №198 від 2 липня 2003 року виданого за підписом начальника міської інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю І.Дідула вбачається, що дозвіл виданий ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 на виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку, будівництво господарської будівлі та гаража на АДРЕСА_2 . Відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстровано за №120 від 01 липня 2003 року. Будівельні роботи проводить ОСОБА_5 - власними силами, АДРЕСА_2 . Авторський нагляд здійснює КП «Графос», м.Рівне, вул.Лермонтова, 6, ГІП ОСОБА_6 . Технічний нагляд здійснює інженер-будівельник ОСОБА_7 , АДРЕСА_2 . Основні етапи робіт: закінчення опоряджувальних робіт, благоустрою; пред`явлення об`єкта держкомісії. Строк дії дозволу до 01 липня 2005 року.

З дослідженого в судовому засіданні Розпорядження міського голови від 24 вересня 2003 року №2776-р Про оформлення права власності на приватний будинок вбачається, що керуючись ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні та «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», 1. Оформити право приватної власної за громадянами на жилий будинок з надвірними будівлями за наступною адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 89,5 кв.м., жила площа 62,3 кв.м. ОСОБА_5 . 2. Комунальному підприємству «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» (Давидчук Т.О.) провести реєстрацію свідоцтв про право приватної власності.

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 жовтня 2003 року виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради вбачається, що власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 , форма власності приватна, частка 1/1. Опис об`єкта: А-1 житловий будинок: загальна площа 89,5 кв.м., жила площа 62,3 кв.м.; Б-1 сарай; І замощення; N1 огорожа. Підстава: Розпорядження міського голови; дата 24.09.2003; номер 2776-р.

З дослідженого в судовому засідання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №1833032 від 28 жовтня 2003 року виданого Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації вбачається, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності / НОМЕР_5 / 09.10.2003 / Виконавчий комітет Рівненської міської ради. Опис об`єкта: А.1 житловий будинок; матеріали стін будівлі та споруд цегла; розмір житлової (нежитлової) площі (кв.м.) 62,3; загальна площа (кв.м.) 89,5; вартість (грн.) 26010; відсоток зносу 27. Б.1 сарай; матеріали стін будівлі та споруд цегла; вартість (грн.) 841; відсоток зносу 40. В.2 господарська будівля; матеріали стін будівлі та споруд цегла; вартість (грн.) 24145; відсоток зносу 0. І. замощення; матеріали стін будівлі та споруд асфальт; вартість (грн.) 1026; відсоток зносу 50. N.1..Загорожа; матеріали стін будівлі та споруд металева сітка; вартість (грн.) 319; відсоток зносу 50.

В подальшому, ОСОБА_5 , який являється батьком відповідачки та її братів, подарував вищезазначене будинковолодіння своїм дітям ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні договором дарування від 22 листопада 2003 року посвідченим Вовк Н.П., приватним нотаріусом по Рівненському міському нотаріальному округу та зареєстрованого в реєстрі за №3497, з якого вбачається, що ОСОБА_10 , що мешкаю в АДРЕСА_2 , надалі «ДАРУВАТЕЛЬ», та з другої сторони ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , що мешкаємо в АДРЕСА_2 , - надалі «ОБДАРОВАНІ», попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угоди і розуміючи значення своїх дій, склали даний договір про наступне:

1. «ДАРУВАТЕЛЬ» подарував, а «ОБДАРОВАНІ» прийняли у дар домоволодіння, належне «ДАРУВАТЕЛЮ» на праві приватної власності, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Вказане домоволодіння складається з житлового будинку, загальною площею 89,5 кв.м., сарая, замощення, огорожі. На земельній ділянці розпочата реконструкція житлового будинку, будівництво господарської будівлі та гаража, згідно розпорядження міського голови м.Рівне №1729-р від 24.06.2003 року.

3. За заявою власника ОСОБА_8 даруються: частина домоволодіння; ОСОБА_9 даруються: частина домоволодіння; ОСОБА_2 даруються: частина домоволодіння. Замощення та огорожа залишаються в загальному користуванні «ОБДАРОВАНИХ».

5. Обов`язки, передбачені дозволом на виконання будівельних робіт №198 від 03.07.2000 року з реконструкції житлового будинку, будівництва господарської будівлі та гаража, приймають на себе «ОБДАРОВАНІ».

15 грудня 2003 року між ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (сторона, сторони) було укладено договір про порядок володіння та користування спільним майном, відповідно до п.1.1. якого предметом даного договору є визначення порядку користування і володіння існуючим житловим будинком з усіма надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.2.3. даного договору, сторони прийшли до згоди, що в користування ОСОБА_2 , з наступним виділенням в окремий об`єкт нерухомого майна, який буде належати їй на праві приватної власності переходять: тамбур площею 3,9 кв.м., позначений літерою 10, перший поверх; прихожа площею 6,6 кв.м., позначена цифрою 11, перший поверх; туалет площею 3,48 кв.м., позначений цифрою 14, перший поверх; кухня-їдальня площею 15,73 кв.м., позначена цифрою 12, перший поверх; ванна кімната площею 3,55 кв.м., позначена цифрою 13, перший поверх; прихожа площею 2,2 кв.м., позначена цифрою 11, перший поверх; коридор площею 8,1 кв.м., позначений цифрою 12, мансардний поверх; спальня площею 17,9 кв.м., позначена цифрою 9, мансардний поверх; спальня площею 8,05 кв.м., позначена цифрою 10, мансардний поверх; спальня площею 8,0 кв.м., позначена цифрою 11, мансардний поверх; сарай піл літерою «Б».

Відповідно до п.2.4. договору у спільному користуванні сторін залишаються замощення та огорожа.

Відповідно до п.2.5. договору сторони прийшли до згоди, що кожна із сторін самостійно здійснює опоряджувальні та ремонтні роботи в приміщеннях, які їй виділені в користування та володіння згідно умов даного договору.

Відповідно до п.4.1. договору укладання цього договору не змінює частки у праві власності співвласників на будинковолодіння.

З дослідженого в судовому засіданні витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №2563116 від 14 січня 2004 року виданого Комунальним підприємством Рівненське міське бюро технічної інвентаризації вбачається, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_8 в розмірі частки; ОСОБА_2 в розмірі частки; ОСОБА_9 в розмірі частки. Опис об`єкта: А.1 житловий будинок; матеріали стін будівлі та споруд цегла; розмір житлової (нежитлової) площі (кв.м.) 62,3; загальна площа (кв.м.) 89,5; вартість (грн.) 26010; відсоток зносу 27. Б.1 сарай; матеріали стін будівлі та споруд цегла; вартість (грн.) 841; відсоток зносу 40. В.2 господарська будівля; матеріали стін будівлі та споруд цегла; вартість (грн.) 24145; відсоток зносу 0. І. замощення; матеріали стін будівлі та споруд асфальт; вартість (грн.) 1026; відсоток зносу 50. N.1..Загорожа; матеріали стін будівлі та споруд металева сітка; вартість (грн.) 319; відсоток зносу 50.

Крім того, ОСОБА_5 , подарував своїм дітям ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0584 га, що розташована на території АДРЕСА_2 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні договором дарування від 2 липня 2004 року посвідченим Вовк Н.П., приватним нотаріусом по Рівненському міському нотаріальному округу та зареєстрованого в реєстрі за №2583, з якого вбачається, що ОСОБА_10 , що мешкаю в АДРЕСА_2 , надалі «ДАРИТЕЛЬ», та з другої сторони ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , що мешкають в АДРЕСА_2 , - надалі «ОБДАРОВАНІ», попередньо ознайомлені з вимогами чинного законодавства щодо недійсності угод, розуміючи значення своїх дій, склали даний договір про наступне:

1.ДАРИТЕЛЬ» подарував, а «ОБДАРОВАНІ» прийняли у дар земельну ділянку площею 0,0584 га, що розташована на території АДРЕСА_2 , а саме: згідно плану-пропозиції що є невід`ємною частиною цього договору, ОСОБА_8 земельна ділянка площею 294 кв.м., ОСОБА_9 - 59 м.кв., ОСОБА_2 133 м.кв., а 98 м.кв. дарується у спільну сумісну власність ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

2.Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

3.Ця земельна ділянка належить «ДАРИТЕЛЮ» на праві приватної власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії РВ №00491, виданого на підставі рішення Рівненської міської ради від 13 листопада 1997 року №241 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №483 від 24.03.1998 р.

Тобто, вищезазначеними письмовими доказами підтверджено той факт, що на час дарування батьком відповідачці по справі та її братам домоволодіння АДРЕСА_2 , саме батьками ОСОБА_2 вже було здійснено реконструкцію даного будинку згідно затвердженого проекту та виданого на ім`я батька відповідачки дозволу, за виключенням опоряджувальних робіт, які закінчували відповідачка та її брати.

Вказані обставини крім того, підтверджуються і дослідженими в судовому засіданні інвентарною справою, журналом №73 авторського нагляду, технічним паспортом на вказаний будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_3 батько відповідачки ОСОБА_5 помер.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 виданим 26 грудня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис за №2100.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачка та її брати вселились та проживали у житловому будинку АДРЕСА_2 , як члени сім`ї власників будинку батьків відповідачки. Тобто саме батьками відповідачки по справі було проведено реконструкцію будинковолодіння згідно затвердженого проекту та наданого на ім`я батька відповідачки дозволу, окрім частково опоряджувальних робіт, проведення яких закінчувалось відповідачкою та її братами.

В подальшому, після одруження позивача та відповідачки 23 січня 1993 року, вони почали спільно проживати у будинку АДРЕСА_2 , де в подальшому відповідач і був зареєстрований.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні кс.копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_7 виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у якому містьсять наступні записи: на аркуша 10 Відділ ЗАГС м.Рівне 23 січня 1993 року ЗАРЕЄСТРОВАНО ШЛЮБ з гр. ОСОБА_14 , 1971 р.н.; на аркуші 11 - ПРОПИСАНИЙ АДРЕСА_2 26 грудня 1995 року.

З дослідженого в судовому засіданні наказу начальника Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради від 28 серпня 2014 року №200 Про присвоєння поштової адреси вбачається, що частині житлового будинку на АДРЕСА_2 , що складається з часток які належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору дарування ВВА №003856 р.№3497, виданого 22.11.2003 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Вовком Н.П. та договору про порядок користування цим домоволодінням р.№277, виданого 19.02.1986 першою Рівненською нотаріальною конторою, присвоїти поштову адресу: АДРЕСА_1 . Зобов`язати власника встановити номерний знак на частині будинку.

З дослідженої в судовому засіданні довідки про склад сім`ї або зареєстрований у житловому приміщенні/будинку осіб від 25 січня 2018 року №67929 виданого УЗНАП РЦНАП РМР вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 до складу зареєстрованих входять: ОСОБА_2 заявник, ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_15 син, ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який є рідним братом відповідачки по справі, суду показав, що він, його брат ОСОБА_16 та відповідачка по справі ОСОБА_17 являються рідними братами та сестрою та співвласниками будинку за адресою АДРЕСА_2 . Будівельні роботи по реконструкції вищезазначеного житлового будинку проводили їх батьки, зокрема розпочаті вони були в кінці серпня 2003 року, а завершені в листопаді 2003 року. Батьки самі домовлялись з майстрами, зокрема з ОСОБА_7 , який зводив стіни спірної добудови, а допомагали йому відповідачка, її син ОСОБА_4 (його племінник) та знайомий ОСОБА_18 . ОСОБА_19 змушена була позичати кошти в знайомих та брати кредит для завершення опоряджувальних робіт. Сам позивач не працював, ніякою участі ні коштами, ні своєю працею в будівництві та ремонті спірного житла не приймав. В грудні 2003 року він з сестрою та братом ОСОБА_20 уклали договір про порядок користування існуючими приміщеннями в даному будинку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який є рідним братом відповідачки по справі, суду показав, що він, його брат ОСОБА_21 та відповідачка по справі ОСОБА_17 являються рідними братами та сестрою та співвласниками будинку за адресою АДРЕСА_2 . Їх батьки були власниками зазначеного вище будинку, і прийняли рішення про проведення спірної добудови до житлового будинку, отримали дозвіл на реконструкцію, купляли будівельні матеріали та здійснили будівництво ще до оформлення договору дарування старого будинку для дітей, оскільки добудова не була введена в експлуатацію. Він з сестрою та братом уклали договір про порядок володіння та користування житлом, щоб кожен з них в своїх частинах будинку проводив внутрішні опоряджувальні роботи та для подальшого розподілу присадибної земельної ділянки між співвласниками.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивачка ОСОБА_22 дала аналогічні покази, що і свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 суду показав, що він є колегою по роботі відповідачки ОСОБА_2 та за проханням останньої безкоштовно допомагав їй зробити заливку підлоги у коридорі спірного будинку, ванній та вбиральні. Вказані роботи він виконував сам, йому при цьому ніхто не допомагав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_24 суду показав, що він є товаришем ОСОБА_25 , який є братом відповідачки по справі. Він неодноразово приходив до ОСОБА_20 додому і бачив, що стіни спірної добудови мурував ОСОБА_7 . При цьому, йому допомагали ОСОБА_4 (син сторін по справі) та ОСОБА_21 . Він сам особисто допомагав привозити бетон до даного будинку. Крім того свідок суду пояснив, що позивача по справі він особисто на будівництві не бачив ні разу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що він є колегою та товаришем мами відповідачки ОСОБА_2 , і за її проханням в будинку АДРЕСА_2 він проводив всі будівельні роботи, розпочинаючи від заливки фундаменту і до покрівлі даху, сам мурував стони добудови. При цьому, йому допомагали брат відповідачки ОСОБА_21 , син сторін по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_26 , зокрема допомагали мішати бетонний розчин, підносити бетонний розчин та цеглу. Будівельні роботи у спірному реконструйованому будинку розпочалися в кінці серпня 2003 року і завершилися в листопаді 2003 року. Крім того, він накривав дах будинку бувшим у використанні шифером, який купив особисто у свого сусіда, який зняв його з даху свого будинку. Також, по проханню мами відповідачки по справі, допомагав на всіх етапах опоряджувальних робіт, заливав підлогу на кухні, встановлював дверні коробки, здійснював монтаж сходів, підбивав стелю на другому поверсі дошками, мурував стіни спірного гаража та проводив інші роботи. Про всі ці роботи з ним домовлялася мама відповідачки ОСОБА_27 , а роботи проводив безкоштовно.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 суду показав, що він є колегою відповідачки по справі, по спеціальності електрик і на її прохання він проводив заміну в спірному будинку електропроводки, встановлював розподільчі коробки, вимикачі, встановив контур заземлення. Всі питання вирішував виключно з відповідачкою, яка і давала йому кошти на придбання матеріалів та проводила оплату всіх витрат.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_29 суду показав, що за проханням відповідачки по справі він проводив в спірному будинку систему опалення, встановлював батареї, їздив разом з відповідачкою купувати всі необхідні матеріали на власному автомобілі. Чому та з яких причин позивач по справі ОСОБА_1 відмовився це робити йому не відомо.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_30 суду показала, що вона є колегою та подругою відповідачки по справі. Вона особисто просила свого чоловіка посприяти відповідачці у придбані металу на сходи та бетонний розчин для штукатурки в спірному будинку в свого чоловіка ОСОБА_31 , оскільки на той час дані будівельні матеріали було важко придбати. Її кум ОСОБА_32 підбивав в спірному будинку стелі гіпсокартоном у дитячій кімнаті та спальні. Як показала свідок, будівельні роботи проводилися батьками відповідачки в кінці серпня 2003 року. Вона особисто часто позичала відповідачці кошти під час здійснення опоряджувальних робіт в спірному будинку. Крім того, відповідачка часто радилася з нею та її чоловіком щодо придбання матеріалів для опоряджувальних робіт, оскільки позивача такі питання не цікавили.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_33 суду показала, що вона є колегою та подругою відповідачки по справі. Вона була свідком початку будівельних робіт з реконструкції спірного будинку, які розпочали батьки відповідачки в кінці серпня 2003 року, а закінчили на початку листопада 2003 року. Вона особисто неодноразово позичала відповідачці кошти на придбання будівельних матеріалів для опоряджувальних робіт в спірному будинку, які робила майже всі сама відповідачка. Вона особисто допомагала відповідачці купувати та вибирати шпалери, міжкімнатні двері, стільники. Батько відповідачки допоміг знайти випускників училища для проведення штукатурних робіт. Вона часто приходила додому до відповідачки і особисто бачила, як проводились будівельні роботи та хто їх виконував. При цьому, ніколи не бачила, щоб якісь роботи проводив позивач, однак була свідком того, як позивач приїжджав на роботу до відповідачки та просив в неї гроші. Крім того пояснила, що їй відомо, що позивач ніде не працював, а тому не мав постійного доходу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 суду показав, що він являється сином позивача та відповідача по справі. Він особисто за власні кошти зробив усі ремонтно-опоряджувальні за адресою АДРЕСА_2 роботи у великій кімнаті на другому поверсі, а після одруження поселився у цій кімнаті. Коли проводилися будівельні роботи, будучи неповнолітнім, допомагав носити цеглу, розчин, самостійно розбирав сарай на місці якого із цих же матеріалів був збудований гараж. При цьому, його батько позивач по справі, не працював, коштів додому не приносив, участі у будівництві чи в проведенні опоряджувальних робіт не приймав. Ним особисто, як сином, батько не цікавився, а коли він став заробляти кошти, то батько в нього часто брав гроші.

В судовому засіданні відповідач визнала ті обставини, що матір позивача давала йому кошти для придбання для їх сім`ї двох вікон, які встановлені на першому поверсі (кухня та коридор), давала 5300 грн. на придбання кухні, як подарунок, їй на день народження, давала 5700 грн. на придбання шафи-купе, давала кошти на придбання ленолеуму, який постелений в їдальні, давала 5000 грн. на придбання сходів на другий поверх, на придбання облицювальної плитки у ванну кімнату і на стіни в туалет (390 грн. і 855 грн.), давала 6000 грн. на утеплення стін. Крім того відповідач не заперечила тих обставин, що позивач разом з їх спільним сином ОСОБА_4 розпочали будівництво гаражу на місці знесеного цегляного сараю «Б-1», який належав їй та її братам на праві спільної часткової власності. В гаражі були проведені такі роботи: викопано траншею, залито фундамент, зведено стіни, покладено балки і встановлено раму гаражних воріт, що підтверджується фотокарткою гаража, яка була долучена нею до справи. Однак, будівництво даного гаражу було здійснено з будівельних матеріалів, отриманих після того, як було розібрано сарай. При цьому, відповідач не заперечує той факт, що позивачем було докуплено 2000 шт. цегли на стіни гаражу, гроші на придбання яких зі слів її колишньої свекрухи, що він викопав траншею та заливав фундамент під гараж. Однак, готову «заливку» для фундаменту купувала вона за свої особисті кошти, які дала позивачу. Вважає, що придбання за кошти матерів позивача вищезазначених будівельних матеріалів не є істотними затратами, і вони не можуть бути достатніми для визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя.

Майнові відносини, які складаються між подружжям урегульовано у нормах СК України.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.59 СК України той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім`ї, насамперед дітей.

При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов`язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім`ї, які відповідно до закону мають право користування ним.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України, яка кореспондується з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 08.11.2017 року по справі №6-1447цс17, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до ч.1 ст.62 СК України.

Як зазначено у постанові Великої палати Верховного суду від 22 вересня 2020 року у справі №214/6174/15-ц (провадження №14-114цс20), аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених ст.62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, так і його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Разом з цим, у Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за змістом вказаної постанови істотність збільшення вартості майна одного з подружжя з подальшим визначенням часток при поділі такої власності лише з урахуванням особистих і спільних майнових та трудових затрат кожного з подружжя. Таким чином, акцентується увага на тому, що саме на того з подружжя, хто претендує на таке майно, покладається обов`язок довести шляхи та способи збільшення такої вартості.

Натомість, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували здійснення реконструкції, ремонту спірного об`єкта майна, належного на праві особистої приватної власності відповідачці, у тому числі позивачем не доведено його безпосередньої участь у реконструкції домоволодіння та істотному збільшенні його вартості, який зроблений ним внесок та чи є він значним в такому розумінні, що б визначав можливість визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні ч.1 ст.62 СК України. Сам факт перебування позивача в шлюбі з відповідачем на момент реконструкції спірного об`єкта нерухомого майна, який перебував в приватній власності відповідача, не є достатньою підставою для визнання спільним майном подружжя.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя.

Тобто істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником.

За загальною практикою мають враховуватися капітальний ремонт чи переобладнання житла, тобто значне перетворення об`єкта нерухомості.

Поточний ремонт житла, зміна його призначення з житлового на нежитлове без капітального переобладнання не буде надавати підстав для визнання такого об`єкта спільною сумісною власністю подружжя, оскільки значних перетворень сам об`єкт не зазнав і не можна вважати ці перетворення такими, що істотно збільшили вартість майна.

У такому випадку, якщо суд встановить наявність понесених затрат з боку іншого подружжя - не власника, однак не визнає такі затрати істотними, то цей з подружжя може вимагати грошової компенсації понесених затрат, якщо такі затрати понесені під час перебування у шлюбі.

Другий чинник істотності такого збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном.

Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна.

Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

В іншому випадку, у разі збільшення вартості майна внаслідок тенденції загального удорожчання об`єктів нерухомості, інфляційних та інших об`єктивних процесів, не пов`язаних з внесками подружжя чи одного з них, визнання особистого майна одного з подружжя спільною сумісною власністю подружжя буде нести, як наслідок, непропорційне втручання у власність майна одного з подружжя, який набув таку власність до шлюбу.

При посиланні на вимоги статті 62 СК України, як на підставу виникнення спільної сумісної власності подружжя, позивач мав довести, що у збільшення вартості майна є істотним і у таке збільшення були вкладені його окремі (власні) кошти чи власна трудова діяльність.

Із системного аналізу норм статей 57, 60, 63, 66-68,70 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Ці вимоги застосовуються і у разі, якщо особиста приватна власність одного з подружжя зазнала перетворень і збільшилась у вартості, однак таке збільшення не було істотним, то інший з подружжя, не власник, має право на частину збільшення вартості такого майна, якщо воно пов`язане з вкладенням у об`єкт особистої приватної власності спільних коштів подружжя за час шлюбу.

Суд вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що його внесок у реконструкції будинковолодіння у розумінні частини першої статті 62 СК України є достатньо значним для можливості визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тоді як сам по собі факт перебування позивач у шлюбі з відповідачем на момент здійснення реконструкції спірного об`єкта нерухомого майна не є підставою для визнання зазначеного майна спільним сумісним майном подружжя.

До показів, допитаних в судовому засіданні свідків зі сторони позивача та до показів самого позивача, допитаного в якості свідка, суд відноситься критично, оскільки вони ґрунтуються виключно на словах позивача, їх власних припущеннях, на чому неодноразово акцентували увагу свідки під час їх допиту судом, не підтверджені іншими доказами, які б в сукупності могли доводити їх дійсність.

Крім того, в судовому засіданні позивач не надав суду письмових підтверджуючих доказів того, що кошти, які він отримав від своєї матері були спрямовані безпосередньо на реконструкцію спірного будинку. Натомість в судовому засіданні було встановлено, що позивач не мав самостійного достатнього доходу. Доходи відповідачки також були незначні і вона часто позивача кошти; реконструкція домоволодіння проводилась знайомими батьків відповідачки безкоштовно; опоряджувальні роботи проводились самою відповідачкою; будівельні матеріали для опоряджувальних робіт купувались за позичені відповідачкою кошти, а борги вона повертала самостійно. Дані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показів.

В судовому засіданні під час розгляду справи не знайшли свої підтвердження також і посилання позивача на ті обставини, що на реконструкцію будинковолодіння витрачались як заощадження, отримані ним від продажу однокімнатної квартири у 1995 році та кредитні кошти в розмірі 18100 грн., які були отримані, оскільки будь-якого письмового підтвердження вказаним обставинам позивачем суду надано не було.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті, натомість спростовані наданими письмовими доказами відповідачкою та її представником, показаннями допитаних в судовому засіданні свідків, а тому у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354

ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення понесених судових витрат відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_3

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована АДРЕСА_1 , іпн. НОМЕР_8

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов