Справа № 183/5111/22
№ 2-з/183/126/23

У Х В А Л А
17 листопада 2023 року суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Дубовенко І.Г., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Андерс Валентини Миколаївни про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, служба у справах дітей Балаклійської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради та служба у справах дітей Балаклійської міської ради, про визначення місця проживання дитини,
ОСОБА_2 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, служба у справах дітей Балаклійської міської ради про визначення місця проживання дитини, у свою чергу ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради та служба у справах дітей Балаклійської міської ради, про визначення місця проживання дитини.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, служба у справах дітей Балаклійської міської ради про визначення місця проживання дитини прийнята до провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області та у справі відкрито провадження.
Ухвалою від 14 березня 2023 року прийнятий до спільного розгляду зустрічний позов ОСОБА_1 .
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду від 14 березня 2023 року залишено без задоволення.
Ухвалою Новомосковського міськрайонного уду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року справу після повернення з суду апеляційної інстанції прийнято до свого провадження та продовжене підготовче провадження.
Представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 адвокатом Андерс В.М. подано до суду заяву про забезпечення зустрічного позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом встановлення часу для зустрічей матері ОСОБА_1 зі своєю малолітньою дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , щотижня кожної п`ятниці з 12-00 години і до понеділка наступного тижня (включно) до 12-00 години, задля чого зобов`язати ОСОБА_2 щоп`ятниці кожного тижня о 12-00 годині передавати матері ОСОБА_1 доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для спільного проведення часу і особистого спілкування за адресою проживання матері дитини: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявленого посилалася на те, що малолітня донька сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за місцем реєстрації ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 . Така ситуація склалась внаслідок того, що 19.05.2022 року батько дитини ОСОБА_2 силоміць, самовільно, без будь-якого дозволу матері забрав доньку ОСОБА_5 від матері ОСОБА_1 з шелтеру «Я допоможу» у м.Ужгород, де ОСОБА_1 проживала разом двома неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є інвалідом з дитинства, куди Відповідач вимушена була переїхати в зв`язку з окупацією міста Балаклія в результаті військової агресії рф проти Держави України 24 лютого 2022 року. Цим подіям передувало вручення ОСОБА_2 в м.Ужгород повістки з вимогою з`явитися до військового комісаріату, після чого він усвідомив, що не може виїхати за кордон і у зв`язку з чим позивач (відповідач за зустрічним позовом) став наполягати на укладенні шлюбу з ОСОБА_1 , та вимагати від неї переїзду до м.Мерефа Харківської області, де здебільшого ОСОБА_2 проживав до військової агресії. ОСОБА_1 погодилась на укладення шлюбу і 07 квітня 2022 року сторони зареєстрували шлюб у м.Ужгород; однак вона була категорично проти повернення до м.Мерефа, оскільки у квітні-травні 2022 року Харківська область щоденно по декілька разів на добу обстрілювалася, що становило загрозу для життя та здоров`я її дітей. В результаті різниць поглядів на батьківські обов`язки, відносини між сторонами значно погіршилися, і під час конфлікту 19 травня 2022 року ОСОБА_2 застосувавши силу до ОСОБА_1 забрав спільну доньку ОСОБА_5 та переїхав до м.Мерефа, в зв`язку з чим ОСОБА_1 зверталась до органів поліції м.Ужгорода, де їй роз`яснили, що справа має цивільно-правовий характер. ОСОБА_1 намагалась залагодити конфлікт і сподівалась на примирення сторін, однак, після чергового конфлікту і застосування фізичного насилля, вимушена була покинути будинок ОСОБА_2 . Доньку ОСОБА_5 позивач не віддавав матері ОСОБА_1 , і тільки після неодноразових звернень до Служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, позивач ОСОБА_2 вмовив ОСОБА_1 26.08.2022 року написати згоду на те, що вона не заперечує щоби пів року до 26.02.2023 року дитина проживала у батька.
ОСОБА_2 скориставшись складними обставинами, в які потрапила ОСОБА_1 забрав немовля від матері, мотивуючи це тим, що ОСОБА_1 не має куди їхати з дітьми, м. Балаклія, де проживає відповідач, на той час перебувала в окупації, а іншого житла у неї немає, тому ОСОБА_2 пообіцяв, що після того як ОСОБА_1 облаштується за кордоном, знайде місце проживання, він одразу віддасть доньку ОСОБА_5 відповідачу та не буде чинити в цьому жодних перешкод, оскільки дітям там буде безпечно. ОСОБА_1 на деякий час виїздила до країни Німеччина, облаштувала там помешкання для дітей, однак, позивач ОСОБА_2 відмовився віддати доньку ОСОБА_5 матері. Після того, як м.Балаклія було звільнено від російської окупації у грудні 2022 року, відповідач разом із старшою донькою повернулась до своєї квартири в м.Балаклію, вмовляла ОСОБА_2 щоб він віддав їй доньку, як і обіцяв, однак останній відмовився, посилаючись на розгляд справи у суді про визначення місця проживання дитини. ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом зі старшою донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .
Задля побачень з молодшою донькою ОСОБА_7 , ОСОБА_1 щоразу їздила з м.Балаклія до м.Мерефа, де проживає позивач ОСОБА_2 .. Спочатку ОСОБА_2 неохоче погоджувався на зустрічі ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_7 , але після звернень ОСОБА_1 до поліції та проведення з ним бесід Службою у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, ОСОБА_2 став надавати можливість відповідачу (позивачу за зустрічним позовом) ОСОБА_1 бачитись з донькою ОСОБА_7 . Зустрічі відбувались за домовленістю сторін у м.Мерефа, куди ОСОБА_1 регулярно приїздила з м.Балаклія, з урахуванням розпорядку дня дитини, розкладу проїзду суспільного транспорту, як правило це були вихідні дні.
Рішенням суду від 10 квітня 2023 року по справі № 183/7148/22 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний. Після розірвання шлюбу позивач ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_1 про те, що в нього з`явилась інша жінка і вона проти того, щоб ОСОБА_1 їх турбувала своїми приїздами, мотивував це ревнощами з боку партнерки, а тому позивач ОСОБА_2 став уникати спілкувань з відповідачем з приводу доньки ОСОБА_8 , регулярно відмовляв ОСОБА_1 у зустрічах з донькою ОСОБА_7 , посилаючись на зайнятість, від`їзд, неспівпадінням планів, небажанням, відсутністю настрою, тощо, а пізніше взагалі перестав брати слухавку, відповідати на смс повідомлення, та заблокував ОСОБА_1 у телефоні. ОСОБА_1 вимушена була письмово направляти повідомлення про зустрічі з дитиною на адресу позивача (зустрічного відповідача) засобами поштового зв`язку або ж на електронну адресу позивача, одночасно повідомляючи про зустрічі і Службу у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради. ОСОБА_1 подані до Служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради від 24.05.2023 року, від 25.05.2023 року, від 07.06.2023 року, від 14.06.2023 року, від 19.10.2023 року пояснення, що ОСОБА_2 не надає можливості матері ОСОБА_1 побачитись з донькою ОСОБА_7 , посилаючись на різні причини, як-то неотримання ним на пошті повідомлення ОСОБА_1 , відсутністю його та дитини у м.Мерефа, погану погоду, запізненням матері, яке відбулося із-за зміни розкладу руху транспорту, відсутністю часу, неспівпадінням планів, некомфортністю зустрічі для дитини, його небажанням, влаштуванням розважальних заходів, тощо. Задля врегулювання спірних питань у своїй відповіді від 22 жовтня 2023 року на електронний лист ОСОБА_2 від 20.10.2023 року, ОСОБА_1 запропонувала ОСОБА_2 віддати їй спільну доньку для постійного проживання з нею, як Позивач їй обіцяв, коли скориставшись складними обставинами вмовив Відповідача написати заяву від 26.08.2022 року про тимчасове проживання дитини з ним до 26.02.2023 року.

Для забезпечення перехідного етапу звикання доньки до іншого місця проживання ОСОБА_1 було запропоновано ОСОБА_2 , починаючи з 01 листопада 2023 року з кожної п`ятниці щотижня і до понеділка наступного тижня (включно) передавати доньку ОСОБА_5 для проживання за адресою матері дитини, задля забезпечення безперешкодного спілкування доньки ОСОБА_8 з нею та її рідною сестрою ОСОБА_9 , звикання до інших умов проживання. ОСОБА_1 посилалась у листі, що перебування донечки ОСОБА_8 в атмосфері любові та турботи є саме тими інтересами дитини, які батьки мають забезпечити. Вважала, що саме такий порядок буде сприяти налагодження тісного емоційного контакту між матір`ю та дитиною. Повідомила ОСОБА_2 , що у день народження їх спільної доньки ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 має намір приїхати, щоби привітати донечку. Відповіді на лист від 22.10.2023 року ОСОБА_1 не отримала. Від Служби у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради ОСОБА_1 дізналась, що ОСОБА_2 повідомив, про те що він виїхав разом з дитиною за межі місця свого проживання і 26 жовтня 2023 року не планував зустрічі з матір`ю дитини. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 забрав доньку, коли їй було майже 7 місяців і протягом останніх 1,5 років методично обмежує доньку у спілкуванні з матір`ю ОСОБА_1 , поступово зводить їх зустрічі до мінімуму, маючи на меті зробити так, щоб дитина забула свою матір, сприймала її як сторонню особу, при цьому маніпулюючи інтересами дитини переслідує виключно особисті вигоди та цілі, а також задовольняє особисті амбіції.

Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову, представник ОСОБА_10 посилався на те, що батько не надає можливості матері спілкуватися з дитиною, турбуватися про неї, порушує свої батьківські обов`язки, зважаючи на особливості розвитку дитини, може призвести до негативних наслідків для дитини. Незастосування такого виду забезпечення позову утруднить або унеможливить виконання можливого рішення суду, оскільки дитина при ізоляції її від спілкування з матір`ю, може втратити з останньою емоційний контакт та взагалі не сприймати її.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України..

За змістом ст. 151 ЦПК України забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 своєї постанови від 22.12.2006р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Статті 157-159 СК України регламентують порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Зокрема, питання виховання дитини вирішуються в основному батьками спільно. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 157 СК України).

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (ст. 158 СК України) або судом (ст. 159 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Крім цього, згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема. Якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Таким чином, зі змісту ст.ст. 158-159 СК України слід зробити висновок, що способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає такі способи встановити чи судом - шляхом пред`явлення відповідного позову.

В свою чергу, вимоги заяви про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 надати можливість спілкуватися із дитиною, за своїм змістом є нічим іншим як зверненням до суду про визначення способів її участі у вихованні неповнолітньої дитини, яке відповідно до вимог ст. 159 СК України є самостійним способом захисту порушеного права й може бути оформлено лише шляхом пред`явлення відповідного позову, а не шляхом звернення з заявою про забезпечення позову у такий спосіб її позову в іншій справі (про визначення місця проживання дитини, що перебуває на розгляді суду).

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, представник ОСОБА_1 вказує, що таке незабезпечення позову утруднить або унеможливить виконання можливого рішення суду (визначення місця проживання з матір`ю), оскільки дитина при ізоляції її від спілкування з матір`ю, може втратити з останньою емоційний контакт та взагалі не сприймати її, то тому такі вимоги про забезпечення позову, як встановлення часу для зустрічей дитини з матір`ю не є співмірним із заявленими ОСОБА_1 вимогами і не можуть забезпечити виконання у майбутньому рішення суду про визначення місця проживання дитини, оскільки предметом спору, з урахуванням вимог ст. 161 СК України, у цій справі є визначення місця проживання дитини, яким буде місця проживання одного з батьків.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини судом будуть братися до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, при вирішення спору, суд має брати до уваги й ту обставину, чи виконують сторони свої батьківські обов`язки, у т.ч. відвідування дитиною закладів, які відповідають інтересам дитини і потребам її здоров`я. Доведення перед судом цих обставин покладається на сторони. А тому захід, про якій просить відповідач, фактично відноситься до предмету доказування. Проте, забезпечення позову шляхом примушування одного з батьків до виконання батьківських обов`язків однозначно не є необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення у даній справі.

Тому, у задоволенні заяви про забезпеченні позову слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст.149,150,151,153 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Андерс Валентини Миколаївни про забезпечення позову у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради, служба у справах дітей Балаклійської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей та сім`ї Мереф`янської міської ради та служба у справах дітей Балаклійської міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя І.Г.Дубовенко