КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1131/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до Приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про стягнення грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулися з позовом до Приватного акціонерного товариства (далі - ПрАТ) «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування позову вказували, що 15 травня 2017 року позивачі мали вилетіти з міжнародного аеропорту Хургада (Єгипет) до міжнародного аеропорту Бориспіль (Україна), однак через технічні несправності літака ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» виліт не відбувся і позивачів було розселено в готелі.

16 травня 2017 року близько четвертої години ранку всіх пасажирів, у тому числі і їх, знову було доставлено до аеропорту та здійснено реєстрацію на той самий несправний літак, однак він не вилетів у зв`язку із несправністю бортового комп`ютера.

Загалом літак ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» намагався вилетіти з пасажирами тричі, і всі три спроби були невдалі.

Зазначали, що після прибуття нового літака, який виконував рейс PS 5024, їм видали нові посадкові талони, розмістили на борту літака та здійснили виліт 16 травня 2017 року о 16 годині 25 хвилин за маршрутом «Хургада (Єгипет) - Київ (Україна)».

За таких обставин позивачі просили суд стягнути з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на їх користь по 400 євро кожному.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов в частині їх вимог задовольнити.

Зазначають, що відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ситуація є надзвичайною, а обставини непередбачуваними. Крім того, не надано доказів того, що відповідачем вжито всіх можливих заходів, спрямованих на усунення поломки повітряного судна.

Вважають необґрунтованим та помилковим твердження суду, що технічна несправність повітряного судна є форс-мажорною обставиною, яка виключає відповідальність авіаперевізника за будь-яких підстав.

ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» подало відзив на апеляційну скаргу, у якому послалося на безпідставність її доводів. Вказало, що судом першої інстанції надано належну оцінку доказам і не встановлено порушень прав позивачів. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції належним чином оцінив всі обставини справи і ухвалив рішення з додержання норм матеріального та процесуального права, тому судове рішення є законним і обґрунтованим.

Вказало, що авіакомпанія мала право на внесення змін до розкладу подорожі пасажирів та зміну повітряного судна. Інформація щодо технічної несправності надана позивачам у справі, що ними не заперечується.

Зауважило, що надзвичайними обставинами також є технічні перешкоди, що виникли внаслідок відмови та збоїв, несправностей систем електропостачання, зв`язку, комунікацій, обладнання, програмного забезпечення.

За таких обставин вважало безпідставними доводи апеляційної скарги про необхідність доведення настання надзвичайної обставини.

Крім того зазначило, що позивачами пропущено строк на звернення до суду з позовом, оскільки останнім днем для звернення було 15 травня 2019 року, а позов подано 22 травня 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 368 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що затримка рейсу відбулася з огляд на непередбачувані та випадкові обставини, що загрожували життю та здоров`ю пасажирів рейсу та перешкоджали безпечному виконанню польоту. Водночас ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» вжито всіх можливих заходів, спрямованих на усунення поломки повітряного судна, що виключає відповідальність авіаперевізника та можливість виплати компенсації позивачам.

Підстав для застосування позовної давності суд першої інстанції не вбачав, оскільки дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

За таких обставин вважав, що позовні вимоги ОСОБА_9 є необґрунтованими.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі забронювали квитки авіакомпанії ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на міжнародне перевезення за маршрутом Хургада (Єгипет) - Бориспіль (Київ) рейсом PS 5022 з датою вильоту 15 травня 2017 року о 15 годині 00 хвилин.

Після декількох спроб вильоту з аеропорту Хургада (Єгипет) виявлено дефект повітряного судна, який мав забезпечити виліт позивачів. Після чого пасажирам запропонували покинути літак і в подальшому надали воду та розселили в готелі.

16 травня 2017 року близько четвертої години ранку пасажирів привезли до аеропорту, проте рейс PS 5022 не відбувся, у зв`язку з технічною несправністю повітряного судна.

Цього ж дня до Хургади прибув новий літак, який виконував рейс PS 5024 за маршрутом Хургада (Єгипет) - Бориспіль (Київ); пасажирам рейсу PS 5022 видано нові авіаквитки на вказаний рейс.

Суд першої інстанції дійшов висновку про фактичну затримку рейсу PS 5022, яка спричинена внаслідок поломки повітряного судна, зокрема «відмова бортового комп`ютера».

Згідно з частиною першою статті 3Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України (частина друга статті 3 ЦПК України).

Аналогічне положення міститься у частині другій статті 3 Повітряного кодексу (далі - ПК) України.

Відповідно до Преамбули ПК України, Повітряний кодекс України встановлює правові основи діяльності в галузі авіації.

Згідно з частиною першою статті 3 ПК України дія цього Кодексу поширюється на фізичних та юридичних осіб незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості, які провадять діяльність у галузі авіації та використання повітряного простору України.

У даній справі правовідносини у галузі авіаперевезення регулюються Конвенцією про уніфікацію деяких правил міжнародних повітряних перевезень від 28 травня 1999 року, яка набрала чинності для України 6 травня 2009 року (далі - Монреальська конвенція), ПК України та Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу, затвердженими наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року № 735 (далі - Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу).

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Згідно зі статтею 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Згідно з пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави.

Положеннями частини шістнадцятої статті 100 ПК України визначено, що пасажир має право на компенсацію від авіаперевізника і надання допомоги у разі відмови у перевезенні, скасування чи тривалої затримки рейсу, зниження класу обслуговування пасажиру в порядку, встановленому цим Кодексом, авіаційними правилами України та міжнародними договорами України.

Відповідно до частини першої статті 104 ПК України у разі якщо авіаперевізник мотивовано очікує на відмову пасажирам у посадці на рейс, він зобов`язаний провести опитування з метою виявлення пасажирів, готових відмовитися від свого підтвердженого бронювання в обмін на узгоджену між пасажиром, який за власним бажанням відмовляється від посадки на рейс, та перевізником винагороду.

Крім виплати винагороди, авіаперевізник зобов`язаний запропонувати пасажиру на вибір: 1) відшкодування впродовж семи днів, яке має бути виплачено готівкою, електронним банківським переказом, банківськими дорученнями або банківськими чеками чи, за наявності засвідченої у письмовій формі згоди пасажира, у вигляді дорожніх чеків, повної вартості квитка за ціною, за якою його придбано, за невикористану частину квитка та за використану частину або частини квитка, якщо рейс більше не задовольняє потреби пасажира, а також за потреби забезпечити зворотний рейс у початковий пункт відправлення за першої можливості; 2) зміну маршруту, яка здійснюється за відповідних транспортних умов: до кінцевого пункту призначення - за першої можливості або у пізніший час за бажанням пасажира та за наявності вільних місць (частина друга статті 104 ПК України).

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 104 ПК України якщо пасажирів, які б виявили бажання відмовитися від подорожі цим рейсом, не виявлено або їх кількість є недостатньою, перевізник має право відмовити пасажиру у перевезенні проти його волі. Якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів.

Статтею 106 ПК України визначена відповідальність авіаперевізника у разі затримки рейсу, зокрема авіаперевізник повинен надати пасажирам сприяння, передбачене

пунктами 1 і 4 частини п`ятої статті 105 цього Кодексу, у разі затримки рейсу: до двох годин - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів;до трьох годин - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; на чотири години і більше від запланованого часу відправлення - для інших рейсів, не зазначених у другому і третьому абзацах цієї частини.

Пунктами 1 та 4 частини п`ятої статті 105 ПК України передбачено, що у разі скасування рейсу авіаперевізником та продовження пасажиром подорожі іншим рейсом (рейсами) або за іншим маршрутом пасажирам має бути безплатно запропоновано та забезпечено харчування та прохолодні напої відповідно до часу очікування нового рейсу; два телефонні дзвінки або телекс-, факс-повідомлення, або повідомлення електронною поштою, якщо для цього є технічні умови аеропорту.

Судом встановлено, що рейс за маршрутом Хургада (Єгипет) - Бориспіль (Київ) від 15 травня 2017 року було затримано та виконано 16 травня 2017 року о 16 годині 25 хвилин.

Тобто обставин, передбачених частиною першою статті 104 ПК України, які б передбачали застосування частини четвертої, п`ятої статті 104 ПК України (виплата компенсації зокрема у розмірі 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів) судом не встановлено.

У випадку затримки рейсу авіаперевізник зобов`язаний надати пасажиру необхідне обслуговування та допомогу (стаття 106 ПК України).

Водночас положеннями статті 29 Монреальської конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню.

Аналогічне положення міститься у пункті 2 глави 2 розділу ХХVІІ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, де зазначено, що відповідальність перевізника за неналежне перевезення в будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажирами.

Зі змісту зазначених норм права випливає, що авіаперевізник відповідає за неналежне перевезення у межах реальних (фактичних) збитків, доведених пасажирами, але не вище ніж розмір відшкодування, встановлений нормами Монреальської конвенції.

Згідно з частиною першою статті 922 ЦК України за затримку у відправленні транспортного засобу, що перевозить пасажира, або запізнення у прибутті такого транспортного засобу до пункту призначення перевізник сплачує пасажирові штраф у розмірі, встановленому за домовленістю сторін, транспортними кодексами (статутами), якщо перевізник не доведе, що ці порушення сталися внаслідок непереборної сили, усунення несправності транспортного засобу, яка загрожувала життю або здоров`ю пасажирів, або інших обставин, що не залежали від перевізника.

Аналогічна норма передбачена статтею 19 Монреальської конвенції.

Згідно з пунктами 1, 2, 3 розділу XV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу перевізник може затримати або скасувати рейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього. Перевізник повинен ужити всіх необхідних заходів для уникнення затримки в перевезенні пасажирів і багажу. У разі дії надзвичайних обставин перевізник має право без повідомлення пасажира скасувати чи затримати рейс або анулювати раніше підтверджене бронювання.

Пунктом 4 розділу І Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу передбачено, що надзвичайні обставини - обставини, які призводять до тривалої затримки або скасування одного або більше рейсів, навіть якщо відповідним авіаперевізником було вжито всіх розумних заходів, щоб запобігти затримкам або скасуванням. Надзвичайними обставинами є, зокрема, але не виключно, військові дії, масові безлади, диверсія, ембарго, пожежі, паводки чи інші стихійні лиха, вибухи, дії чи бездіяльність державних органів, страйки, технічні перешкоди, що виникли внаслідок відмови та збоїв, несправностей систем електропостачання, зв`язку, комунікацій, обладнання, програмного забезпечення.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що авіаперевізником вжито всіх розумних заходів, щоб запобігти скасуванню рейсу. Затримка рейсу сталась з поважних та незалежних від волі відповідача причин, рейс було затримано з технічних причин, але здійснено із запізненням, а позивачі добровільно погодились на заміну квитків на наступний день, скориставшись послугами авіаперевезення.

Доводи заявників про те, що відповідачем не надано доказів вжиття всіх можливих заходів, спрямованих на усунення поломки повітряного судна, колегією суддів спростовуються, оскільки, як встановлено судом першої інстанції і не заперечується самими позивачами, 16 травня 2017 року до Хургади прибув новий літак, який виконував рейс PS 5024 за маршрутом Хургада (Єгипет) - Бориспіль (Київ); пасажирам рейсу PS 5022 видано нові авіаквитки на вказаний рейс.

Доводи апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції зводяться до незгоди позивачів з висновками суду, власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Доводи ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» щодо необхідності застосування позовної давності колегією суддів також спростовуються, оскільки сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Якщо суд дійде висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то повинен відмовити в задоволенні такого позову саме з цієї підстави.

Вказаний висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 3 лютого 2022 року у справі № 758/10335/16-ц (провадження № 61-17055св21), від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц (провадження № 61-16895св18).

З огляду на те, що доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, вже були досліджені судом першої інстанції та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржником не надано, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно та об`єктивно досліджено всі обставини справи, зібраним доказам дано правильну правову оцінку, а ухвалене судом рішення відповідає вимогам закону.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як такого, що є законним та обґрунтованим.

Оскільки суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 19 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник