Справа № 346/2888/22
Провадження № 22-ц/4808/1032/23
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поваляєв Олег Борисович, на рішення Коломийського міськрайонного суду від 05 червня 2023 року в складі судді Махно Н. В., ухвалене в м. Коломиї Івано-Франківської області, повний текст якого складено 15 червня 2023 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про визнання правочинів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року позивач ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» звернулося до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними.

Позов мотивовано тим, що у лютому 2022 року товариству стало відомо, що 03 лютого 2022 року Київським апеляційним судом за заявою ОСОБА_1 постановлено ухвалу про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору від 29 грудня 2021 року, ухвалене у складі третейського судді Мазовецького В. П. про солідарне стягнення із ОСОБА_3 та ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року у розмірі 31 094 794 грн. та витрат на сплату винагороди третейського судді у розмірі 32 500 грн. Після ознайомлення представника позивача з матеріалами справи було з`ясовано, що встановлена рішенням Третейського суду заборгованість позивача перед відповідачем виникла на підставі договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, договору поруки № 1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, а також договору відступлення права вимоги (цесії) № 20/05/21/Ц від 20 травня 2021 року. При цьому, в матеріалах справи № 824/2/22 містилася засвідчена відповідачем копія довіреності позивача від 23 лютого 2020 року № 23/02/2020-Д на ім`я ОСОБА_2 , на підставі якої останнім було укладено договір поруки №1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року. Проте, ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» в особі генерального директора Щербака В. П. не надавало повноваження ОСОБА_2 підписувати договір поруки та будь-які інші документи та не видавало довіреність № 23/02/2020-Д від 23 лютого 2020 року. А тому вважає, що договір поруки, а відповідно і Третейська угода, яка міститься у ньому, підписані від імені позивача не уповноваженою особою.

Також зазначає, що згідно з договором поруки товариство поручилося перед ОСОБА_4 за фізичну особу ОСОБА_3 , які невідомі позивачу, і з якими ніяких господарських відносин у позивача не було. Крім того, підпис ОСОБА_2 на договорі поруки № 1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року чомусь засвідчений печаткою позивача, зображення якої могло бути нанесене з використанням кліше печатки чи шляхом використання електронних засобів.

З урахуванням наведеного ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» просило визнати недійсною довіреність від 23 лютого 2020 року № 23/02/2020-Д та визнати недійсним договір поруки № 1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, включаючи Третейську угоду, що міститься у цьому договорі поруки.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 24 лютого 2023 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_3 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 05 червня 2023 року позов задоволено.

Визнано недійсними довіреність від 23 лютого 2020 року № 23/02/2020-Д та договір поруки № 1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, включаючи Третейську угоду, що міститься у цьому договорі поруки.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» витрати зі сплати судового збору в сумі по 2 481 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Поваляєв О. Б., посилаючись на не неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ».

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не навів у оскаржуваному рішенні які саме правові підстави є для визнання недійсними договору поруки та довіреності. Сама відсутність запису про реєстрацію оскаржуваної довіреності в журналі реєстрації довіреностей не свідчить про її недійсність. Не доведено позивачем і факту протиправності використання своєї печатки.

Також вказує, що поза увагою суду залишились положення статуту позивача щодо розмежування компетенції органів управління ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ». Відповідно до статуту, затвердженого загальними зборами учасників товариства протоколом № 36 від 28 лютого 2028 року, договір поруки мав бути затверджений Загальними Зборами Учасників. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 23 лютого 2020 року позивач мав таких учасників: АТ «ГОУ ІНВЕСТ АГ», АТ «ГОУ ОСТ ІНВЕСТ АГ» та «ВІРТКОН ГМБХ». За змістом виписок з Торгового реєстру щодо АТ «ГОУ ІНВЕСТ АГ» та АТ «ГОУ ОСТ ІНВЕСТ АГ» членом ради директорів з правом одноосібного підпису є ОСОБА_5 . Отже відповідач ОСОБА_6 є пов`язаною особою, членом виконавчого органу з правом одноособового підпису двох учасників позивача, яким належить 70,6 % часток у статутному капіталі ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ». Однак вказаним обставинами суд не дав оцінки та необґрунтовано відмовив у задоволені його клопотання про залучення у якості третіх осіб учасників ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ», що не дало змогу дослідити наявність або відсутність волевиявлення власників юридичної особи на укладення оспорюваного договору поруки.

Безпідставно, на думку апелянта, суд першої інстанції відмовив і у задоволенні його клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи зразків підпису ОСОБА_2 , оскільки при візуальному порівнянні зразків підписів останнього, які містяться в наявних у матеріалах справи документах встановлена розбіжність. Так, підпис ОСОБА_2 на копіях договору поруки, договору позики, договору відступлення права вимоги (цесії) суттєво відрізняється від підпису на копії заяви про визнання позову, поданої від його імені адвокатом Святненко С. В.

Крім того, звертає увагу, що місцевим судом після закриття підготовчого засідання прийнято доказ заяву про визнання позову. Також, у порушення вимог статті 2 ЦПК України суд відмовив у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про оголошення перерви у судовому засіданні та надання йому часу для підготовки до судових дебатів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» адвокат Андросович Г. С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що доводи, викладені у апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не спростовують законності оскаржуваного судового рішення.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Поваляєва О. Б., який просив скаргу задовольнити, пояснення представників позивача ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» Щербака В. П. та адвокатів Андросович Г. С. і Атаманюка В. М., а також пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Св`ятненка С. В., які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до копії договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник), позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі 32 000 000 грн., які позичальник зобов`язався повернути позикодавцю у строк не пізніше 30 жовтня 2021 року (т. 1, а.с. 41-42).

Згідно з копії договору поруки №1 до договору позики №23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 (боржником), ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» у особі представника Бойківа А. М., який діє на підставі довіреності, (поручитель) та ОСОБА_4 (кредитором), поручитель поручився перед кредитором за виконання обов`язку боржником щодо виконання боржником зобов`язання за договором позики №23/02-20/П від 23 лютого 2020 року (т. 1, а.с. 43-46).

За змістом копії довіреності №23/02/2020-Д від 23 лютого 2020 року, виданої директором ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» Щербаком В. П., ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» цією довіреністю уповноважило Бойківа А. М. бути представником та вести від імені довірителя справи, зокрема, розписуватися за довірителя на всіх без винятку документах, які видаються, подаються, складаються, оформляються у зв`язку з цією довіреністю, договори купівлі-продажу, поставки, дарування, позики, поруки, відступлення прав вимоги (т. 1, а.с. 50).

Відповідно до копії договору відступлення права вимоги (цесії) №20/05/21/Ц від 20 травня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 (первісним кредитором) та ОСОБА_1 (новим кредитором), первісний кредитор відступив новому кредитору право грошової вимоги за договором позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року на загальну суму 32 000 000,00 грн. (т. 1, а.с. 47-49).

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив визнати недійсними довіреність № 23/02/2020-Д від 23 лютого 2020 року та договір поруки №1 до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року, оскільки ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» вказаних правочинів не вчиняв, оспорювана довіреність є підробленою, тому волевиявлення на укладання договору поруки було відсутнє.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» зазначає, що не видавало довіреність № 23/02/2020-Д від 23 лютого 2020 року, а відповідач ОСОБА_2 у поданій заяві, визнав позов і повідомив, що не отримував ніяких довіреностей від ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ», не підписував жодних договорів, підписи на оспорюваних документах ним не вчинялись та на його переконання є підробленими, то неможливо стверджувати про істинний прямий прояв вольової дії сторони укладених правочинів, спрямованих на взаємну двосторонню дію. Таким чином, при укладенні спірних правочинів було відсутнє волевиявлення учасника правочинів (ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ»), воно не було вільним, і не відповідало його внутрішній волі, внаслідок чого відбулось порушення вимог статті 203 ЦК України, а тому такі правочини не можуть бути дійсними в межах цивільного законодавства України.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Згідно із частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Учасниками справи відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України є сторони та треті особи.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частина четверта статті 206 ЦПК України).

Отже, визнання позову відповідачем може бути підставою для задоволення позову за сукупності умов: визнання усіма учасниками справи обставин, що мають значення для вирішення спору та не підлягають доказуванню відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України; відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин; якщо таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та/або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (Постанова КЦС ВС від 22 серпня 2023 року в справі № 521/3657/22).

Оскільки відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнавав, визнання позову іншим відповідачем ОСОБА_2 не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 203ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

В підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції представником ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» адвокатом Андросович Г. С. було заявлене клопотання про витребування у відповідачів та третьої особи оригіналів оспорюваних правочинів, яке було задоволене ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2023 року.

Проте, як убачається з матеріалів справи, відповідачами оригіналів довіреності та договору поруки суду надано не було.

Так, відповідач ОСОБА_1 повідомив суд першої інстанції, що оригінали витребуваних судом правочинів були направлені ним у квітні 2022 року до Шевченківської прокуратури м. Києва у кримінальному провадженні № 0000033 від 11 лютого 2022 року (том 2 а.с. 217-218).

Натомість з відповіді заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва від 14 квітня 2023 року вбачається, що оригінали зазначених правочинів в матеріалах кримінального провадження відсутні (том 3 а.с. 14).

Відтак, враховуючі конкретні обставини справи, процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_1 (який є стороною договору поруки) та його представника, зокрема, щодо ненадання оригіналів спірних правочинів, апеляційний суд вважає, що вказані дії свідчать про ухилення відповідачів від подання експерту оригіналів довіреності та договору поруки, що унеможливлює проведення експертизи судом, яка, в даному випадку, має визначальне значення для встановлення обставин справи, а тому наявні підстави для застосування судом положень ст. 109 ЦПК України, у зв`язку з чим факт, для з`ясування якого судом було витребувано оригінал спірного договору, з метою подальшого призначення експертизи, необхідно визнати встановленим та вважати, що підпис, проставлений у довіреності від 23 лютого 2020 року № 23/02/2020-Д від імені директора товариства ОСОБА_7 та у договорі поруки від імені ОСОБА_2 виконані не ними, а іншою особою.

У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, такий договір за позовом цієї особи (або іншої заінтересованої особи) може бути визнаний недійсним у зв`язку з невідповідністю його до вимог частин 3 і 5 статті 203 ЦК, а саме: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 червня 2023 року представнику відповідача ОСОБА_1 адвокату Поваляєву О. Б. відмовлено у задоволенні клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Заперечення проти цієї ухвали зазначені апелянтом в своїй апеляційній скарзі.

Разом з тим, ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Поваляєв О. Б. не просив про призначення вказаної експертизи. Будь-яких доказів на підтвердження наявності оригіналів оспорюваних правочинів апеляційному суду ним не надано.

З пояснень представника ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» адвоката Андросович Г. С. в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що з клопотанням про призначення почеркознавчої експертизи у справі позивач не звертався через відсутність оригіналів оспорюваних правочинів.

З урахуванням наведеного, зокрема, встановлення факту не підписання директором ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» довіреності 23 лютого 2020 року № 23/02/2020-Д, наявні підстави для задоволення даного позову та визнання спірних правочинів недійсними.

Згідно статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення суду першої інстанції.

Частиною четвертою статті 376 ЦПК України визначено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги щодо не зазначення судом першої інстанції правових підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованими, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково та змінити рішення суду першої інстанції, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності затвердження оспорюваного договору поруки загальними зборами учасників товариства є безпідставними, оскільки оглянутий апеляційним судом в судовому засіданні оригінал статуту ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» таких положень не містить.

Також є безпідставними й доводи скарги щодо прийняття судом першої інстанції заяви ОСОБА_2 про визнання позову, яку апелянт вважає доказом у справі, після закриття підготовчого засідання, оскільки ця заява не є доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України та не може бути підставою для звільнення від доказування відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Поваляєв Олег Борисович задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 05 червня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська