ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 394/271/23

провадження № 22-ц/4809/1124/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорова С. М., Чельник О. І.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області (суддя Краснопольська Л. П.) від 04.07.2023,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

29.03.2023 Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовано тим, що 25.11.2021 ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н якою підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві.

Укладений між сторонами договір про надання банківських послуг є за свою природою змішаним договором, який містить умови, зокрема, кредитного договору.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, зокрема, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором шляхом кредитування рахунку в межах встановленого початкового кредитного ліміту, який надалі збільшено відповідно до п.п. 2.1.1.2.5 Договору. Для користування коштами на рахунку відповідач отримав кредитні картки, зазначені у довідці.

Відповідач користувався кредитними коштами в межах кредитного ліміту.

Однак відповідач порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, мінімальний щомісячний платіж на користь банку не вносить, тож станом на 14.02.2023 утворилася заборгованість в сумі 38420,05 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 31453,86 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6966,19 грн, яку Банк просив стягнути з відповідача на свою користь, а також компенсувати йому понесені судові витрати по справі коштом відповідача.

2. Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2023 позовні вимоги задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 31453,86 грн заборгованість за кредитним договором та судовий збір у розмірі 2195,50 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Однак, врахувавши, що фактично отримані та використані грошові кошти позичальник Банку не повернув, суд першої інстанції погодився з тим, що кредитор правомірно вимагає захисту своїх прав в судовому порядку. Відтак суд вважав, що задоволенню підлягають лише вимоги позивача щодо стягнення з відповідача «тіла» кредиту.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2023 в частині відмови в позові про проценти та ухвалити щодо цього нове судове рішення про повне задоволення позову.

На обґрунтування вимоги апеляційної скарги апелянт послався на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки власноруч підписаній відповідачем анкеті-заяві в п. 1.3 якої вказано проценти за користування кредитом: 42,0 % річних для карток «Універсальна» та 40,8 % річних для карток «Універсальна Голд».

Відповідач жодних заперечень щодо позову не висунув.

Отже, суд неправильно встановив обставини у справі.

Висновки суду першої інстанції суперечать правовим висновкам Верховного Суду у справах за аналогічних обставин.

4. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5. Розгляд справи в суду апеляційної інстанції

Враховуючи зміст положень ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, а також ціну позову, яка становить 31985,92 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний суд розглядану цю справу без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. 6. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості по «тілу» кредиту в апеляційному порядку не переглядається.

7. Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини справи:

25.11.2021 ОСОБА_1 підписала та подала до АТ КБ «ПриватБанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 13-24).

Натомість Банк відкрив ОСОБА_2 особовий рахунок та встановив кредитний ліміт в сумі 31000,00 грн (а. с. 11).

Згідно з наданою позивачем довідкою, Банк надав ОСОБА_1 платіжні картки типу «Універсальна» № НОМЕР_1 зі строком дії до 31.12.2025 (а. с. 12).

ОСОБА_1 користувалася коштами, які їй надав Банк в межах кредитного ліміту обумовленого кредитною лінією, здійснюючи розрахунки за товари та послуги, частково здійснювала сплату боргу шляхом переказу коштів з іншої платіжної картки, що підтверджується випискою про рух коштів за картковим рахунком, відкритим на її ім`я (а. с. 9 10).

Згідно з виконаним Банком розрахунком заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.11.2021 станом на 14.02.2023 заборгованість ОСОБА_1 перед Банком складала 38420,05 грн, з яких: 31453,86 грн прострочене «тіло» кредиту, 6966,19 грн - прострочені проценти (а. с. 7 8).

8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1. Застосовні до правовідносин сторін норми права та їх джерела

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Отже, до кредитних відносин підлягають застосуванню норми параграфа 1 «Позика» Глави 71 «Позика, Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

8.2. Оцінка аргументів сторін та висновків суду першої інстанції

Суд першої інстанції правильно, відповідно до норм ст. 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, виходив з того, що домовленість між банком і його клієнтом про проценти за користування кредитом, їх розмір, порядок сплати повинна бути закріплена в умовах кредитного договору, який укладений у письмовій формі.

Для того, щоб договір вважався укладеним необхідним є не лише викладення його умов письмово, а й підписання його сторонами.

Зі змісту ст. 207 ЦК України можна зробити висновок, що договір вважається укладеним у письмовій формі лише коли він підписаний його сторонами, тож підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Докази у справі повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст. 77 80 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справах про відповідальність боржника за невиконання зобов`язання, зокрема грошового, саме позивач-кредитор, який заявив про правопорушення з боку відповідача-боржника, зобов`язаний довести наявність невиконаного зобов`язання, підстави його виникнення та розмір боргу (довести наявність порушеного права). Натомість відповідач, у випадку невизнання ним позову, покладається обов`язок довести безпідставність або необгрунтованість пред`явлених вимог чи їх розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, просив у тому числі, крім власне кредиту («тіла» кредиту, тобто сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, послався на зміст заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яку відповідач-позичальник ОСОБА_1 підписала 25.11.2021 (а. с. 13 24) після ознайомлення нею зі змістом паспорта споживчого кредитування та його підписанням (а.с. 25 29).

Суд першої інстанції не звернув уваги на безпосередньо на зміст цієї заяви, яка підписана представником Банку та ОСОБА_1 , тобто обома сторонами договору.

У ній, зокрема у пунктах 1.2. 1.4.розділі 1 «Істотні умови Договору «Кредитні картки», сторони узгодили тип та можливий розмір кредиту, строк кредитування, порядок надання кредиту, мета, на яку надається кредит, тип та розмір процентних ставок у відсотках річних, реальні річні процентні ставки, порядок повернення кредиту тощо.

Так у п. 1.3. цієї заяви викладена інформація про те, що тип процентної ставки фіксована, розмір процентної ставки є диференційованим залежно від типу кредитної картки: для карток типу «Універсальна» - 42,0 % річних, а для карток типу «Універсальна Голд» - 40,8 % річних.

З матеріалів справи відомо, що на виконання умов укладеного між Банком і ОСОБА_1 договору від 25.11.2021 Банк видав їй платіжну картку типу «Універсальна», а тому, згідно з п. 1.3. заяви від 25.1.1.2021, розмір процентів, які відповідач мав сплачувати за користування кредитом (відновлювальною кредитною лінією) становить 42,0 % річних.

З виконаного позивачем розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що в основу розрахунку покладено саме цю процентну ставку 42,0 % річних (3,5 % на місяць х 12 місяців = 42 % річних).

Місцевий суд у порушення вимог статей 89, 264-265, 382 ЦПК України не звернув уваги на зміст умов укладено між сторонами змішаного договору, зокрема тих, які стосуються користування кредитом та плати за таке користування.

Підписавши заяву від 25.11.2021, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідач відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилася на такі умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання сплачувати плату за користування коштами банку.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним засадничих принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Отже, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. 1, ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, у порушення статей 89, 263264 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Посилання місцевого суду в мотивувальній частині оскаржуваного рішення на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 не є релевантним через істотні відмінності у фактичних обставинах двох порівнювальних справ.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову Банка в частині стягнення процентів за користування кредитом з тих підстав, що Банк не надав доказів належності йому права вимагати від відповідача-позичальника сплати процентів є таким, що суперечить доказам, які підтверджують фактичні обставини у цій справі, якими позивач обґрунтовував свою вимогу.

Колегія суддів апеляційного суду дослідила наявні у справі докази: заяву ОСОБА_1 від 25.11.2021 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, довідку про видачу ОСОБА_1 платіжної картки «Універсальна», довідку про встановлення кредитного ліміту, виписку про рух коштів по клієнтському рахунку ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості й не знайшла між ними суперечностей.

Надані позивачем докази відповідають критерія належності, допустимості, достовірності та достатності, доводять обгрнутованість пред`явлених ним вимог.

Від відповідача до суду не надійшло жодних заперечень на позов, зокрема щодо правомірності та обґрунтованості вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції немотивовано відхилив частину правомірних вимог позивача.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, закріплених у ЦПК України, не перевірив доводів позивача, якими обгрунтовано його вимог про стягнення процентів за користування кредитом, неправильно встановив обставини справи та не дав їм належної правової кваліфікації чим позбавив себе можливості правильно вирішити спір. Тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній його частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

10. Про судові витрати

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за сплачений ним судового збору за подання до суду першої інстанції позовної заяви та за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: за подання до суду позовної заяви - 2684,00 грн (а. с. 1), за подання до суду апеляційної скарги 4026,00 грн (а. с. 70).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 04.07.2023 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом скасувати й ухвалити щодо цього нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код юридичної особи в ЄДР 14360570) 6966 (шість тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн 19 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованим на підставі договору від 25.11.2021.

Змінити розподіл судових витрат пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, стягнувши з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код юридичної особи в ЄДР 14360570) компенсацію за сплачений судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код юридичної особи в ЄДР 14360570) компенсацію за сплачений судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 26.02.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник