ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

розглянувши у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 05 листопада 2020 року, постановлену суддею Мельниковою І.Д.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

21.09.2015 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої відповідачами унаслідок залиття її квартири АДРЕСА_1 . Просила стягнути з відповідачів на її користь в рахунок відшкодування майнової шкоди 5 000,00 грн. та судові витрати.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 05.11.2020 вказану позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала вмотивована тим, що позивачка, яка належним чином повідомлена про час і місце судового засідання, повторно в судове засідання не з`явилася.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржила позивачка ОСОБА_1 . Вважає ухвалу, такою, що суперечить нормам процесуального права, просить її скасувати та поновити провадження у справі.

Посилається на те, що у період з 15.02.2016 по 25.09.2019 вона не пропустила жодного судового засідання. Вказує, що з листопада 2019 року почала хворіти, потім розпочалася пандемія, а оскільки вона належала до групи ризику, тому декілька разів зверталася до суду з проханням перенести судове засідання.

Зазначає, що кожного разу повідомляла суд про причини неявки в судове засідання шляхом подачі клопотань про відкладення розгляду справи.

Відзив до Полтавського апеляційного суду не надходив.

Сторони в судове засідання повторно не з`явилися, будучи повідомленими в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, що згідно ч.2 ст.372 цього Кодексу не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила такі обставини.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернулася в суд із указаним позовом 21.09.2015, який прийнятий до провадження суду та у справі неодноразово призначалися судові засідання.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 25.09.2019 справа прийнята до провадження судді Мельникової І.Д., призначено підготовче судове засідання по справі на 25.11.2019. Позивач про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням/а.с.196 т.2/.

Заявою від 23.11.2019, яка надійшла до суду поштою 26.11.2019, позивачка просила перенести судове засідання у зв`язку з хворобою (хворіє грипом)./а.с.199 т.2/. Судове засідання по справі перенесено на 05.02.2020. Підтверджень заявлених причин неявки в судове засідання позивачка суду не надала.

04.02.2020 в суд надійшла заява позивачки про перенесення судового засідання на іншу дату у зв`язку з хворобою грипом./а.с.207 т.2/. Судове засідання по справі перенесено на 01.04.2020. Підтверджень лікування позивачка повторно суду не надала.

У зв`язку із встановленням особливого режиму роботи Московського районного суду м.Харкова у період з 18.03.2020 по 03.04.2020 розгляд справи відкладено на 02.06.2020./а.с.216 т.2/

Судове засідання, яке призначено на 02.06.2020 у зв`язку з неявкою сторін перенесено на 03.09.2020./а.с.221 т. 2/

03.09.2020 від позивача до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою на місяць./а.с.231 т.2/. Підтверджень перебування позивача на лікуванні не надано.Судове засідання відкладено на 05.11.2020.

05.11.2020 позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням./а.с.233 т.2/Заяв від позивача до суду не надходило.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, яка належним чином повідомлена, повторно не з`явилася в судове засідання та не повідомила причини неявки.

Апеляційний суд з такими висновками погоджується, оскільки вони прийняті з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складні справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDERV. FRANCE, №30979/96 п.43, ЄСПЛ, від 20.06.2000).

За змістом ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У розумінні ЦПК України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до суду. Тому, будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач насамперед має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права. При цьому визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді цивільної справи.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №757/23967/13-ц, від 28 жовтня 2021 року у справі №465/6555/16-ц від 12 травня 2022 року у справі №645/5856/13-ц).

Доводи апеляційної скарги про те, що у період з 15.02.2016 по 25.09.2019 позивачка не пропустила жодного судового засідання, не спростовують факту її повторної неявки в судове засідання 05.11.2020, коли була постановлена оскаржувана ухвала.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачка упродовж перебування справи в суді, подаючи до суду заяви про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою, жодного разу доказів цих обставин не надала та не підтвердила поважність неявки в суд.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з листопада 2019 року позивачка почала хворіти, та як особа, яка належала до групи ризику, у зв`язку з початком пандемії декілька разів зверталася до суду з проханням перенести судове засідання, не спростовують встановлених судом обставин , що надають суду право відповідно до ч.5 ст.223, п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України прийняти процесуальне рішення про залишення позовної заяви без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.11.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця