Справа № 405/5464/20
Провадження №2/405/834/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2023 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді - Іванової Л.А.,

при секретарі - Гершкул М.В., Мачулці П.Л., Гаврилюк Ю.В., Дризі Є.В.,

за участю учасників справи

позивача ОСОБА_1 та в її інтересах представника адвоката Бойко З.С.

та представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дубовенка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницький цивільну справу № 405/5464/20 за позовом ОСОБА_1 (зареєстр. АДРЕСА_1 , фактичне проживання АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстр. АДРЕСА_1 ), Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 (місцезнаходження вул.Велика Перспективна, 1-Б, м.Кропивницький) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Бойко О.В., який діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 04 вересня 2020 року та ордеру серії КР №119732 від 09 вересня 2020 року в інтересах позивача ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Кіровограда з даним позовом, в якому просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №1-193, яке видане 10 квітня 2019 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1 Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_2 на спадкування кімнати АДРЕСА_3 від померлої ОСОБА_4 , зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем по заповіту квартири (кімнати) під номером АДРЕСА_3 , складеного від імені ОСОБА_4 , та який 18.12.2013 року посвідчено державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 Нікітенко О.В. Крім того, зазначив, що позивач ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_4 проживали за однією адресою у вказаній кімнаті АДРЕСА_3 , на підставі чого позивач в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, при цьому, позивач ОСОБА_3 особисто влаштувала поховання та всі поминальні дні, однак до нотаріуса не зверталася, зважаючи на те, що мала фінансові труднощі,крім того, утримує малолітню дитину, та тимчасово виїжджала на проживання в сільську місцевість, при цьому, враховуючи відсутність позивача, її (позивача) мати відповідач ОСОБА_5 , та, яка теж проживала та проживає у вказаній кімнаті, заволоділа документами про поховання та свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 . Вказав, що позивач ОСОБА_3 звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 за оформленням спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті ОСОБА_4 лише в липні 2020 року, де дізналась, що її мати ОСОБА_2 , завідомо знаючи про наявність заповіту, оформила на себе спадкове майно та право власності на вказану кімнату, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом під №1-193, видане 10.04.2019 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене вище вбачається, що Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1 під час оформлення спадщини на відповідача, не з`ясувала коло всіх спадкоємців, не перевірила наявність заповіту в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ, незаконно видала вказане свідоцтво про право на спадщину за законом, що стало підставою для звернення позивача ОСОБА_3 з зазначеним позовом до суду за захистом порушених прав.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 вересня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Надано учасникам справи строк для подання заяв по суті справи. Крім того, зазначеною ухвалою витребувано у Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання ухвали суду Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 28 жовтня 2020 року надано належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, під час підготовчого провадження у справі представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Дубовенком В.М. (діє на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 25 лютого 2020 року та ордеру серії КР № 69685 від 24 вересня 2020 року) подано відзив на позовну заяву, який зареєстрований судом 06.11.2020 року за вх. № 25475, за яким відповідач ОСОБА_2 позов не визнає та просить відмовити позивачу в його задоволенні, зазначивши на обґрунтування заперечень, що позивач не має правових підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , - не прийняла; крім того, позивач не являється спадкоємцем за законом першої черги, оскільки ОСОБА_4 є її бабою, та не має права на обов`язкову частку у спадщині. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом, є правом спадкоємця та залежить виключно від його волевиявлення. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , у зв`язку з чим відкрилась спадщина за законом та спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_2 (відповідач), яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не заявила про відмову від спадщини, тобто прийняла спадщину відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, тим самим, відповідачу на цілком законних підставах видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 квітня 2019 року, посвідчене державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, зареєстроване в реєстрі за №1-193, згідно з яким спадщина, на яке видане зазначене свідоцтво, складається з кімнати № НОМЕР_1 , що знаходиться в АДРЕСА_4 . На підставі свідоцтва про право на спадщину, державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 здійснено державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_2 на вищевказане нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, на час видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину державним нотаріусом були вжиті всі необхідні заходи щодо встановлення наявності чи відсутності заповіту, складеного ОСОБА_4 , та виявлення усіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Поряд з цим, позивач, як спадкоємець за заповітом, не проявила власного волевиявлення на прийняття спадщини за заповітом, більш того, про наявність заповіту ОСОБА_4 , а так само із самою можливістю спадкування позивач була обізнана, про що зазначається представником позивача у позовній заяві, більш того, позивачу було відомо, що відповідач також претендує на спадщину, будучи спадкоємцем за законом першої черги, як донька померлої, при цьому родинність стосунків є очевидною. Відповідачу не було відомо про наявність заповіту ОСОБА_4 . Позивач на час відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця ОСОБА_4 , була зареєстрована у кімнаті, яка є спадковим майном, проте фактично в цій кімнаті остання не проживала, що вбачається із змісту позовної заяви та доданих до неї доказів. З огляду на вказане, очевидним є те, що у разі не вчинення позивачем, як спадкоємцем за заповітом, протягом шестимісячного строку дій на прийняття спадщини у виді подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, тобто не проявлення власного волевиявлення на прийняття спадщини за заповітом, для відповідача, як спадкоємця за законом, є проявом неприйняття позивачем спадщини за заповітом. Позивач, як спадкоємець за заповітом, протягом шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , відповідно не була заведена спадкова справа та не здійснена її реєстрація у Спадковому реєстрі, не проявила власного волевиявлення на прийняття спадщини за заповітом, тобто позивач не висловила бажання прийняти спадщину, фактично не проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_4 у спадковій кімнаті на час відкриття спадщини, а тому вона вважається такою, що спадщину не прийняла. Неприйняття спадщини є виключно наслідком бездіяльності позивача, як спадкоємця за заповітом, на підставі чого позивач, яка не прийняла спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_4 , не має правових підстав для оспорювання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого відповідачу на законних підставах.

Представником позивача ОСОБА_3 - адвокатом Бойком О.В. подано відповідь на відзив, яка зареєстрована судом 13.11.2020 року за вх.№26156, за змістом якої, позивач ОСОБА_3 не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, та на спростування позиції відповідача зазначено, що позивач ОСОБА_3 та спадкодавець ОСОБА_4 до її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали за однією адресою, в одній кімнаті АДРЕСА_3 , та, крім того, позивач доглядала ОСОБА_4 до самої її смерті, та після смерті ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 особисто, за власні кошти, без участі відповідача, яка в той час перебувала у Польщі, влаштувала поховання та поминальні дні, але в той час до нотаріуса не зверталась, так як мала фінансові труднощі у зв`язку із похованням спадкодавця, а також утриманням неповнолітньої дитини. Крім того, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 тимчасово виїжджала на проживання в сільську місцевість, при цьому, враховуючи її відсутність, мати позивача ОСОБА_2 , яка зареєстрована та проживала у вказаній кімнаті, заволоділа документами про поховання та свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 , тим самим вчинила перешкоди позивачу в оформленні спадщини, яку позивач фактично прийняла, так як постійно проживала разом із спадкодавцем та доглядала її на час відкриття спадщини, тому в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, та коли в липні 2020року позивач звернулась до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1, то дізналась, що її мати ОСОБА_2 , завідомо знаючи про наявність заповіту, оформила на себе право власності на спадкове майно, без врахування вказаного заповіту, тим самим повідомила нотаріусу завідомо неправдиві відомості. Крім того, незважаючи на посвідчення заповіту саме Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, а саме: нотаріусом Нікітенко О.В., вказана нотаріальна контора в порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом МЮ України №296/5 від 22.02.2012 року не перевірила наявність заповіту у Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ, наявність спадкоємця по заповіту ОСОБА_3 , яка зареєстрована та проживала із спадкодавцем, тим самим, незаконно видала оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом.

Крім того, під час підготовчого провадження у справі судом вирішено заявлені представниками сторін клопотання про допит свідків.

Ухвалою суду від 02 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Окрім того, позивачем ОСОБА_3 під час судового розгляду справи повідомлено про зміну прізвища з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » після державної реєстрації шлюбу 30 липня 2022 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 30 липня 2022 року.

Під час судового розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 та в її інтересах адвокат Бойко З.С. (діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВА № 1046473 від 05 вересня 2022 року) позов підтримали з підстав, зазначених у ньому, просили позов задовольнити. Крім того, позивач на обґрунтування позову зазначила, що з 2013 року місце її проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, у 2013 році вона вийшла заміж, у 2014 році у неї народилася дитина та разом з чоловіком та дитиною вона проживала у батьків чоловіка. За чотири місяці до смерті та на момент смерті ОСОБА_4 , яка є її бабусею, вона проживала разом з бабусею за вищевказаною адресою. За деякий час до смерті ОСОБА_4 вона певний час проживала в селі, так як була заміжня та виховувала малолітню дитину, а площа зазначеної кімнати не дозволяла проживати в ній такій кількості людей. Зазначила, що її (позивача) мати ОСОБА_2 вирішила поїхати на заробітки до Польщі, у зв`язку з чим попросила її (позивача) доглянути за ОСОБА_4 , у зв`язку з чим вона сама повернулась проживати до бабусі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, вказала, що коли бабуся померла, вона була поруч з нею, також займалася її похованням, в чому їй допомогала тітка її чоловіка, мати в цей час була в Польщі, та перерахувала їй гроші на поховання та поминальні служби вже після поховання бабусі. Також вказала, що про наявність заповіту вона знала з самого початку його складання бабусею ОСОБА_4 , але про те, що з ним робити та куди звертатися, - вона не знала. Через тиждень після смерті ОСОБА_4 , вона повернулась жити до своєї дитини, яка проживала разом зі свекрами, при цьому, кімнату АДРЕСА_3 вона зачинила, залишивши там всі документи про поховання бабусі. Приблизно в серпні 2019 року вона вирішила повернутися в м.Кропивницький та проживати за зареєстрованим місцем проживання в кімнаті АДРЕСА_3 , однак приїхавши на місці дізналась про те, що її мати (відповідач по справі) змінила вікна, двері, відповідно і замок від дверей. Крім того, вказала, що з матір`ю ОСОБА_2 відносини за все життя не дуже добрі, та мати ОСОБА_2 говорила їй про те, щоб вона (позивач) сплатила їй половину вартості кімнати, або ж вона ( ОСОБА_2 ) оформить спадщину ОСОБА_4 на себе. Приблизно у 2020 році вона (позивач) розлучилася з чоловіком, та в розмові зі знайомим дізналась про те, що вона може звернутися до нотаріуса за оформленням спадщини, та коли звернулась до нотаріуса, - дізналась про те, що її мати ОСОБА_2 оформила спадщину на себе та є власником спадкового майна кімнати АДРЕСА_3 .

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дубовенко В.М. під час судового розгляду справи зазначив, що відповідач ОСОБА_2 позов не визнає з підстав, зазначених у відзиві на позов, та просить відмовити позивачу в його задоволенні, вказавши на те, що позивач, будучи зареєстрованою за адресою АДРЕСА_1 , фактично за вказаною адресою не проживала, так як в період з 2013 по 2019 рік позивач проживала в сільській місцевості за місцем проживання свого чоловіка, та в 2019 році всією родиною повернулися до м. Кропивницького, де в районі Ковалівка винаймали житло, зі спадкодавцем позивач не проживала, спадщину за заповітом не прийняла, в шестимісячний строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тим самим не проявила власного волевиявлення на прийняття спадщини за заповітом, відповідно позивач не має правових підстав для оспорювання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого за законних підставах іншому спадкоємцю.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 , будучи присутньою в судовому засіданні 25.05.2023 року, позовні вимоги не визнала, зазначивши при цьому, що власником кімнати АДРЕСА_3 була ОСОБА_4 її (відповідача) мати та бабуся позивача, та в зазначеній кімнаті з 2011 року вони проживали всі разом. У 2013 році її донька позивач по справі виїхала з кімнати в гуртожитку та поїхала проживати до свого майбутнього чоловіка ОСОБА_8 в с. Маркове Добровеличківського району Кіровоградської області. У 2014 році народилась її онука ОСОБА_9 , та приблизно у 2019 році сім`я позивача ОСОБА_3 переїхала до м. Кропивницького, де в районі Ковалівки вони винаймали житло. Вказала, що вона (відповідач) весь цей час проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Також зазначила, що вона та її сваха до 2019 року давали позивачу та її чоловіку грошові кошти для купівлі будинку в сільській місцевості в с. Маркове, який в подальшому був проданий позивачем, крім того, вона постійно допомагала ОСОБА_3 грошовими коштами. Вказала, що позивач була обізнана про те, що вона буде оформлювати документи у нотаріуса та претензій до неї зі сторони ОСОБА_3 не було, більш того, остання зазначала про те, що в гуртожитку жити не буде, однак після того, як ОСОБА_3 зійшлась з новим чоловіком, вона ( ОСОБА_3 ) почала погрожувати їй (відповідачу) виселити її з кімнати, у зв`язку з чим вона звернулась за правовою допомогою до адвоката. Вказала, що не дивлячись на те, що позивач ОСОБА_3 також зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , вона (відповідач) самостійно сплачує всі комунальні послуги. Вказала, що про наявність заповіту вона нічого не знала, та під час того, як вона оформлювала спадщину у нотаріуса, останній про наявність заповіту їй нічого не повідомляв. Також пояснила, що під час того, як вона перебувала в Польщі, вона перераховувала кошти ОСОБА_3 та на утримання матері ОСОБА_4 . На момент смерті ОСОБА_4 позивач не проживала разом з нею, так як проживала на орендованій квартирі з дитиною та чоловіком в мікрорайоні Ковалівка м.Кропивницького. Окрім того, вказала, що в Польщу вона вперше виїхала приблизно за два місяця до смерті матері ОСОБА_4 та перебувала там до березня 2018 року, у зв`язку з чим звернулась з проханням до позивача доглянути за ОСОБА_4 , яка була паралізованою та не могла самостійно себе обходити, однак позивач не доглядала за ОСОБА_4 та на момент смерті останньої разом з нею не проживала.

Представник відповідача Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1в судове засідання не з`явився, судом повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, попередньо подав заяву, зареєстровану судом 14.04.2023 року за вх.№9126 про розгляд справи без участі представника.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Бойко З.С.,представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дубовенка В.М., зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, та в поданих учасниками справи заявах по суті справи (відзиві на позов та відповіді на відзив), дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України).

За змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тим самим, об`єктом захисту, в т.ч., судового, є порушене, невизнане або оспорюване право особи.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із обранням відповідного способу захисту.

При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та обґрунтування необхідності його захисту.

Тобто, підстави позову визначає позивач і такими є обставини, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги, у зв`язку з чим та в силу принципу диспозитивності цивільного процесу, суд не наділений повноваженнями змінювати підстави позову, на відміну від застосування норми закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на правовідносини сторін.

Крім того, суд, вирішуючи спір, надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення з позовом до суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З огляду на зазначене, судом встановлено та підтверджується матеріалами спадкової справи №242/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , заведеною 10 травня 2018 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, що кімната під номером НОМЕР_1 , що знаходиться у АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 07 листопада 2011 року, посвідченого нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Зубко О.П., зареєстровано в реєстрі за №7181, належала на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також встановлено, що за життя ОСОБА_4 18 грудня 2013 року склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №1 Нікітенко О.В., зареєстрований в реєстрі за №2-334, за яким належну їй на праві приватної власності квартиру (кімнату) під номером АДРЕСА_3 , заповідає ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36132059, виданого 18.12.2013 року до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: тип реєстрації: реєстрація заповіту; вид заповіту: заповіт; номер у Спадковому реєстрі: 55499952; номер в реєстрі нотаріальних дій: 2-334; місце посвідчення: Кіровоградська міська державна нотаріальна контора № 1; дата посвідчення: 18.12.2013 року; місце зберігання: Кіровоградська міська державна нотаріальна контора № 1; заповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №51852515 від 10.05.2018 року у Спадковому реєстрі наявна інформація про зазначений заповіт, стан заповіту: чинний.

20 листопада 2017 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено відповідний актовий запис №2996 та після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якого входить кімната під номером АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1223 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 3 статті 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною та беззастережною (ч.1 ст.1270, ч.ч.1, 5 ст.1273 ЦК України).

З копії спадкової справи №242/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , заведеної 10 травня 2018 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою №1, судом також встановлено, що з заявою про прийняття спадщини за законом, яка зареєстрована під №583, 10 травня 2018 року звернулася спадкоємець за законом першої черги донька спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_2 .

При цьому, відповідно до довідки КП «Житлово- експлуатаційна організація № 2» міської ради м. Кропивницького №2005 від 10.05.2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 в період з 07.12.2011 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з нею за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована з 25.07.2016 року; онука ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка зареєстрована з 01.02.2013 року.

Крім того, за інформацією Відділу реєстрації місця проживання особи Міської ради м. Кропивницького №989 від 14.05.2018 року, що міститься у картотеці відділу, станом на 20.11.2017 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрована з 25.07.2016 року); ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (зареєстрована з 01.02.2013 року); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (зареєстрована з 07.12.2011 року, знята з реєстрації у зв`язку з державною реєстрацією смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 ).

10 квітня 2019 року спадкоємець за законом першої черги ОСОБА_2 звернулася до Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 з заявою, яка зареєстрована під №508, про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка складається з кімнати під №7, розташованої у АДРЕСА_4 та 10 квітня 2019 року останній видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Тимко О.В. посвідчено,та зареєстровано в реєстрі за №1-193, що на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , 1953 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її дочка ОСОБА_2 , 1975 року народження, та спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з кімнати під АДРЕСА_3 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу 07 листопада 2011 року за реєстром № 7181, зареєстрованого ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 28 листопада 2011 року, номер запису: 63750, в книзі: 178, реєстраційний номер: 31876572.

Право власності на зазначену квартиру за ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 квітня 2019 року, номер запису про право власності:31113476, підстава для державної реєстрації: свідоцтво про право на спадщину серії 1-193, видане 10.04.2019 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1.

Також, судом встановлено, що 01 липня 2020 року спадкоємцем за заповітом ОСОБА_3 подана заява до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яка зареєстрована під № 695, за якою просить видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідченим 18 грудня 2013 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1, зареєстровано в реєстрі за № 2-334, яка (спадщина) складається з кімнати під №7, що знаходиться в АДРЕСА_4 .

Постановою державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 Тимко О.В. про відмову у вчинені нотаріальної дії № 949/02-31 від 01 липня 2020 року, відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 18 грудня 2013 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1, зареєстровано в реєстрі за № 2-334 після смерті ОСОБА_4 , 1953 року народження, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на кімнату під АДРЕСА_3 , з тих підстав, що 10 травня 2018 року заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений законом строк була подана донькою померлої ОСОБА_2 , заява №583, заведена спадкова справа №242/2018. Заява про прийняття спадщини ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений законом строк, - не подавалась. Згідно даних довідки про реєстрацію місця проживання особи №650/03/1, сформованої 05 червня 2020 року місце проживання ОСОБА_3 з 01 лютого 2013 року зареєстровано в АДРЕСА_1 . Згідно довідки №2005, виданій 10 травня 2018 року КП «ЖЕО №2 МРМК» за адресою АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 разом з нею проживали та були зареєстровані: донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована з 25.07.2016 року; онука ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована з 01.02.2013 року. 10 квітня 2019 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер №1-193, після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на кімнату під № 7, що знаходиться в АДРЕСА_4 на ім`я доньки померлої ОСОБА_2 .

В абзаці 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно - правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Заінтересована особа, яка вважає, що її право на спадкування порушено, може звернутися до суду з позовною заявою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оскільки дане свідоцтво може бути визнане недійсним тільки в судовому порядку.

Верховний суд у справі №414/811/17 від 11.12.2019 року дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб, яким в даному випадку є позивач як спадкоємець за заповітом, є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсним.

З огляду на викладене вище, позивач, звертаючись до суду з позовом, предметом якого є визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, як на підставу позовних вимог зазначила, що вона як спадкоємець за заповітом фактично прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на момент смерті спадкодавця та на час відкриття спадщини її місце проживання було зареєстроване за адресою проживання спадкодавця, та вона фактично постійно проживала за вказаною адресою разом із спадкодавцем, здійснюючи догляд за останньою, так як спадкодавець потребувала сторонньої допомоги, крім того, Кропивницька міська державна нотаріальна контора №1 під час оформлення спадщини на відповідача ОСОБА_2 , не з`ясувала кола всіх спадкоємців, не перевірила наявність заповіту в Єдиному реєстрі заповітів та спадкових справ, на підставі чого оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом, видане ОСОБА_2 після смерті спадкодавця ОСОБА_4 порушує її (позивача) законні права та інтереси.

Заперечуючи щодо заявленого предмета та підстав позову відповідач ОСОБА_2 вказала, що позивач не прийняла спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тим самим не проявила власного волевиявлення на прийняття спадщини за заповітом, при цьому, той факт, що позивач зареєстрована за адресою місця проживання спадкодавця, не свідчить про те, що вона проживала разом із спадкодавцем, відповідно позивач не має правових підстав для оспорювання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого за законних підставах їй (відповідачу) як іншому спадкоємцю.

При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1298 ЦК України).

Свідоцтво про право на спадщину це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

При цьому, суд зауважує, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю, який прийняв спадщину, ніяким строком не обмежена. Фактично це означає, що спадкоємець може звернутися із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину і після спливу кількох років з часу відкриття спадщини (зокрема, через відсутність коштів на оформлення спадщини) за умови прийняття ним спадщини у спосіб та строки, визначені цивільним законодавством.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

З аналізу зазначеної правової норми слідує, що основною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним визначено те, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

Суд, в свою чергу зауважує, що для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції Закону, чинного на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Суд також зауважує, що сама по собі державна реєстрація позивача за адресою АДРЕСА_1 не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за цією адресою реєстрації, та факт постійного проживання разом із спадкодавцем на момент смерті спадкодавця має бути також підтверджено належними та допустимими доказами.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто, позивач, звертаючись до суду, повинен довести належними доказами наявність порушення його прав та законних інтересів.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду ґрунтується на досліджених судом наявних у справі доказах.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.77, ч.2 ст.78, ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, з письмових доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено, що місце проживання позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 01 лютого 2013 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , що також було зареєстрованим місцем проживання на день смерті і спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, відповідно до довідки КП «Житлово- експлуатаційна організація № 2» міської ради м. Кропивницького №2005 від 10.05.2018 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 в період з 07.12.2011 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з нею за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована з 25.07.2016 року; онука ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка зареєстрована з 01.02.2013 року.

Окрім того, допитані в судовому засіданні свідки, показання яких в порядку ст.76 ЦПК України також є доказами,повідомили суду, зокрема, свідок ОСОБА_11 (зі сторони позивача)пояснила суду, що з позивачем ОСОБА_3 вона познайомилась в 2014 році, коли остання приїхала на тимчасове проживання в с. Маркове, в якому проживала до серпня 2017 року з чоловіком та дитиною. В серпні 2017 року ОСОБА_3 переїхала до м. Кропивницький доглядати за бабусею ОСОБА_4 , так як вона була лежачою та потребувала постійного догляду. Вказала, що ОСОБА_3 проживала з бабусею в кімнаті в гуртожитку. Крім того, вказала, що ОСОБА_3 в період з 2014 року по серпень 2017 року, незважаючи на те, що проживала в с. Маркове, постійно приїздила до м.Кропивницький та привозила бабусі овочі та продукти харчування. Приблизно в кінці осені 2017 року вона (свідок) з чоловіком була проїздом в м.Кропивницький, та в цей час їй зателефонувала ОСОБА_3 , та повідомила, що бабуся погано себе почуває, їй необхідно викликати швидку та попросила забрати її малолітню доньку ОСОБА_12 та відвезти її до баби (матері чоловіка ОСОБА_3 ). Також вказала, що ОСОБА_3 перебувала з бабусею до дня її смерті. Крім того, організацією поховання також займалася ОСОБА_3 . Після поховання бабусі, через деякий час ОСОБА_3 переїхала жити в с. Маркове до батьків чоловіка, при цьому, як їй відомо, в кімнаті в гуртожитку ніхто не залишився проживати, так як ОСОБА_2 (мати позивача) в цей час перебувала на заробітках у Польщі. Також вказала, що ОСОБА_3 проживала в селі тимчасово. Зазначила, що після поховання бабусі, ОСОБА_3 проживала в с.Маркове у батьків чоловіка, поки останній перебував в армії до липня чи серпня 2018 року, а потім вони сім`єю переїхали жити до м. Кропивницького, де орендували житло, а в кімнаті в гуртожитку проживала мати позивача відповідач ОСОБА_2 . Про наявність заповіту, складеного ОСОБА_4 на користь позивача їй, як свідку, нічого не було відомо.

Свідок ОСОБА_13 (зі сторони позивача)пояснив суду, що з 2007 року він постійно проживає в гуртожитку АДРЕСА_4 , з позивачем ОСОБА_3 він знайомий з 2013 року, коли остання переїхала разом з бабусею з м. Херсона до м. Кропивницького, де проживали в кімнаті №7 за зазначеною адресою. Відповідача ОСОБА_2 бачив в гуртожитку в період з 2015 року по 2017 рік. Зазначив, що ОСОБА_3 почала зустрічатися зі своїм майбутнім чоловіком ОСОБА_14 , який також деякий час проживав з ними в зазначеній кімнаті гуртожитку, та, який хотів щоб вони з ОСОБА_3 переїхали в село. Вказав, що баба ОСОБА_3 померла в листопаді, 2017 року, на похованні відповідача ОСОБА_2 не було, так як йому відомо, що остання перебувала у Польщі. Крім того, йому відомо, що ОСОБА_3 тимчасово проживала в селі, але він постійно бачив її в гуртожитку з чоловіком. Зазначив, що після смерті баби, ОСОБА_3 проживала в кімнаті ще приблизно три місяці та зараз там проживає ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_15 (зі сторони відповідача) пояснила суду, що відповідач ОСОБА_2 зустрічалась та проживала з її (свідком) сином приблизно з 2008 року впродовж 8-ми років. Коли ОСОБА_16 було приблизно 15 років, ОСОБА_2 з її сином вирішили поїхати на заробітки, при цьому, ОСОБА_17 не захотіла проживати з бабусею ОСОБА_4 в селищі Новому, де вони на той час проживали, а тому залишилась сама проживати в квартирі її сина на 101-му мікрорайоні в м.Кропивницькому. Відповідач ОСОБА_2 разом з її сином їздили на заробітки то на три місяці, то на пів року. В цей час ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , продала квартиру в селищі Новому м. Кропивницького та вирішила переїхати до м. Херсону. Потім, коли ОСОБА_17 закінчила школу, вона поїхала до баби в м. Херсон, однак прожила ОСОБА_4 з онукою ОСОБА_3 в м. Херсоні недовго, так як там у них щось не склалося, та вони вирішили повернутися до м. Кропивницького, де приблизно в 2012-2013 роках, точної дати не пам`ятає, ОСОБА_4 придбала малосімейку в гуртожитку, де проживали всі втрьох, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Після повернення ОСОБА_4 з ОСОБА_3 з м. Херсону, ОСОБА_2 , яка була на заробітках, допомагала матеріально своїй матері та доньці. По приїзду до України, ОСОБА_2 повернулась на проживання в кімнату в гуртожитку. Побувши приблизно три місяці, а може й пів року, ОСОБА_2 знову поїхала за кордон, при цьому, ОСОБА_3 деякий час проживала разом з ОСОБА_4 , та приблизно через пів року після купівлі кімнати в гуртожитку, ОСОБА_3 вийшла заміж та переїхала жити в село, та в цей час вона (свідок) разом зі своїм чоловіком доглядала за ОСОБА_4 . Також вказала, що після одруження ОСОБА_3 до місця проживання ОСОБА_4 , - не поверталась. За тиждень до смерті ОСОБА_4 , вона (свідок) відвідувала ОСОБА_4 , при цьому, ОСОБА_3 вона не бачила. Крім того, вказала, що їй, як свідку про такий документ як «заповіт», - нічого не відомо, та їй ніхто про нього нічого не розповідав. Щодо поховання ОСОБА_4 вказала, що ОСОБА_2 постійно відкладала гроші «на всяк випадок», та зі слів ОСОБА_2 їй (свідку) відомо, що вона висилала ОСОБА_3 , яка займалася організацією поховання ОСОБА_4 , гроші на її поховання.

Свідок ОСОБА_18 (зі сторони відповідача)пояснила суду, що проживає по сусідству в кімнаті АДРЕСА_5 . Сім`ю ОСОБА_19 знає з того моменту, як вони приблизно в 2010-2011 роках вселилися в кімнату АДРЕСА_6 , в якій спочатку проживала ОСОБА_4 з онукою ОСОБА_20 , а десь приблизно через рік з ними почала проживати донька ОСОБА_21 та мати ОСОБА_22 . Вказала, що ОСОБА_4 за станом здоров`я потребувала сторонньої допомоги, та за нею здійснювала догляд ОСОБА_2 , та в той час, коли ОСОБА_2 була відсутня, допомогу у догляді також надавали сусіди. ОСОБА_4 померла восени, 2017 року, та за декілька днів до її смерті, вона бачила біля неї ( ОСОБА_4 ) її онуку ОСОБА_3 , з якою також зустрічалися на спільній кухні. Зазначила, що після смерті ОСОБА_4 в кімнаті проживала ОСОБА_2 , та зараз кімната зачинена, так як ОСОБА_2 перебуває за кордоном. Зазначила, що позивач ОСОБА_3 не проживала постійно в кімнаті АДРЕСА_3 , і, зокрема, після вселення в кімнату проживала приблизно років два, після чого вийшла заміж та проживала разом з чоловіком в селі, де, зі слів ОСОБА_2 , їм купили будинок і ОСОБА_3 робила там ремонт. Також зазначила, що догляд за ОСОБА_4 здійснювала її донька ОСОБА_2 , а в ті періоди, коли вона була за кордоном, то за ОСОБА_4 здійснювали догляд її онука ОСОБА_17 , їх родичка на ім`я ОСОБА_23 та сусідка ОСОБА_24 . Їй (свідку) також відомо, що саме ОСОБА_2 утримувала сім`ю, бабуся ОСОБА_4 також отримувала пенсію. На момент смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 була за кордоном, однак вона висилала гроші на поховання матері ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_25 (зі сторони відповідача) пояснила суду, що з позивачем та відповідачем є сусідами в гуртожитку, що в будинку АДРЕСА_4 , причому вона (свідок) проживає в кв. АДРЕСА_7 , а позивач з відповідачем та бабусею проживали в квартирі АДРЕСА_6 , та, крім того вони вселилися в кімнату у 2011 році, та коли ОСОБА_3 вийшла заміж, то вона виїхала на проживання в сільську місцевість, у неї народилася дитина, але час від часу вона приїжджала в м.Кропивницький та навідувала, однак не проживала, за вказаною адресою маму ОСОБА_2 та бабусю ОСОБА_4 , яка була лежачою та потребувала стороннього догляду, який здійснювала донька ОСОБА_2 . Чи проживала за вказаною адресою в кімнаті №7 на момент смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3 вона (свідок) повідомити не може, так як відносини між нею та вказаними особами були не настільки близькі, однак, зазначила, що вона бачила ОСОБА_3 , яка інколи виходила на спільну кухню, і, яка, можливо, і доглядала за бабусею, але чи проживала вона при цьому постійно за вказаною адресою їй (свідку ) не відомо. Про наявність заповіту вона дізналась лише тоді, коли ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_26 (зі сторони відповідача) пояснила суду, що з 1990 року вона проживає в кімнатах АДРЕСА_8 та приблизно останніх 11-12 років вона спілкується з відповідачем ОСОБА_2 , яка проживає по сусідству в кімнаті АДРЕСА_6 , що після вселення приблизно в 2011-2012 роках в кімнату АДРЕСА_6 , в ній проживали ОСОБА_4 , її донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 . Потім ОСОБА_3 вийшла заміж та не проживала в гуртожитку. Зазначила, що їй відомо і вона бачила, що догляд за ОСОБА_4 здійснювала ОСОБА_2 .В свою чергу, ОСОБА_3 почала інколи бачила в гуртожитку вже тоді, коли вона винаймала квартиру в м. Кропивницькому та приходила до матері ОСОБА_2 в гості. Вказала, що ОСОБА_2 та її хвора мати ОСОБА_4 постійно проживали в кімнаті №7. Зазначила, що коли ОСОБА_4 померла, ОСОБА_2 перебувала за кордоном на заробітках, при цьому, в цей період вона бачила в гуртожитку декілька разів ОСОБА_3 , але чи вона там постійно проживала, - вказати не може. Їй також відомо, що в той час, коли ОСОБА_2 була за кордоном, ОСОБА_3 лише навідувалась до ОСОБА_4 , при цьому, їх сусідка ОСОБА_27 допомагала доглядати за ОСОБА_4 , та, крім того, до неї ( ОСОБА_4 ) приходила ще якась жінка. Про такий документ, як «заповіт» їй нічого не відомо, та ОСОБА_2 про заповіт їй нічого не розповідала.

Аналізуючи покази зазначених свідків в їх сукупності, судом відзначається, що свідки підтвердили суду ту обставину, що як на момент смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , так і до дня смерті спадкодавця позивач ОСОБА_1 проживала разом із спадкодавцем за адресою свого та спадкодавця місця реєстрації, яким є АДРЕСА_1 , здійснюючи догляд за спадкодавцем, при цьому, відповідач ОСОБА_2 на момент смерті спадкодавця перебувала за межами України.

Крім того, судом також встановлено, що відповідно до свідоцтва про поховання, виданого повторно 26.05.2021 року комунальним підприємством «Ритуальна служба» за реєстраційним номером № 2582, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 здійснила поховання померлої ОСОБА_4 на дільниці №4, ряд № НОМЕР_4 , місце №39 кладовища, розміщеного в м.Кропивницький.

При цьому, суд не приймає до уваги та вважає неналежним доказом, надану стороною відповідача довідку Марківської сільської ради Добровеличківського району Кіровоградської області від 28.01.2020 року за №26, в якій зазначено про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 проживають на території сільської ради, так як в ній не зазначено період, з якого часу ОСОБА_3 проживає на території сільської ради, а так само чи є це проживання постійним чи тимчасовим.

Згідно з пунктами 3.21, 3.22 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

В свою чергу, частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

З огляду на викладене вище та дослідивши докази по справі на предмет їх належності, допустимості, достовірності та в їх сукупності, судом встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , кімната АДРЕСА_3 була постійним фактичним місцем проживання позивача ОСОБА_1 , тим самим, суд дійшов висновку про те, що позивач належними та допустимими доказами довела факт прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: фактичне проживання разом із спадкодавцем на час його смерті, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України свідчить про своєчасність прийняття спадщини, на підставі чого позивач, як спадкоємець за заповітом своєчасно прийняла спадщину, що відкрилася після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та, відповідно набула права на спадкове майно, та, як наслідок, встановлено факт порушення прав позивача оспорюваним свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 квітня 2019 року, видане відповідачу ОСОБА_2 та посвідчене державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Тимко О.В., зареєстровано в реєстрі за №1-193.

Крім того, судом відзначається, що відповідно до п.п. 1, 2, 3 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину.

На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (ч.2 ст.34 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до п.п.2.1, 2.2, 2.3 Глави 10 Розділу 2 Порядку № 296/5спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту.

Тобто, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Окрім того, пунктом 4.10 Глави 10 Розділу 2 Порядку № 296/5передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком (п.4.11 Глави 10 Розділу 2 Порядку № 296/5).

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Відповідно до п.1.1, 1.2 Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, у редакції на момент відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (п. 3.2 Глави 10 Розділу II Порядку № 296/5).

Тим самим, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, про наявність заповіту, про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, а також здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

З огляду на зазначене, суд вважає, що державний нотаріус Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 на порушення вимог Закону «Про нотаріат», п.п.1.2, 2.2, 3.2 Розділу ІІ Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5, за матеріалами спадкової справи №242/2018 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , встановивши наявність в Спадковому реєстрі заповіту, складеного заповідачем ОСОБА_4 на користь спадкоємця ОСОБА_7 ( ОСОБА_3 ), не вчинив дій для повідомлення спадкоємця за заповітом про наявність останнього, не вчинив дій щодо розшуку спадкоємця за заповітом, зокрема, й засобами публічного оголошення або повідомлення у пресі, якщо йому не було відомо про місце проживання або місце роботи спадкоємця.

Вирішуючи в порядку ст.141 ЦПК України питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає, що судові витрати по справі складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, на підставі чого та враховуючи, що позов задоволено, то сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 80-81, 141, 235, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, - задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 10 квітня 2019 року, посвідчене державним нотаріусом Кропивницької міської державної нотаріальної контори №1 Тимко О.В., зареєстровано в реєстрі за №1-193, видане ОСОБА_2 , 1975 року народження, РНОКПП НОМЕР_5 , за яким спадщина, на яку видано свідоцтво складається з кімнати під номером АДРЕСА_3 , яка належала спадкодавцю ОСОБА_4 , 1953 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_6 , судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції, яким є Кропивницький апеляційний суд.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова