РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Кривенко Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «Сенс Банк» про визнання договору кредиту припиненим,-
встановив:
Відповідач АТ «Сенс Банк» , у поданому відзиві, проти позовних вимог заперечує, при цьому зазначаючи, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником не припиняє правовідносин сторін. Враховуючи, що рішення суду не виконувалось тривалий час банк має намір звернутися до суду із вимогами порядку ст. 625 ЦК України кредитного договору.
Судом в даній справі ухвалами було відкрито провадження у справі, залучений правонаступник відповідача.
На виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 18.10.2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» були видані виконавчі листи, які пред`явлені до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Попляк В.В., який проводив виконавчі дії.
Пред`явивши позовні вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом і пені, банк відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) змінив строк виконання основного зобов`язання.
Наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості у повному обсязі свідчить про закінчення строку дії договору.
За ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Суд зазначає, що оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження№ 14-10цс18).
Банк вимоги до позивачів відповідно до положень частини другої статті 625 ЦК України не заявляв, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 як позичальник зобов`язання за кредитним договором від 27.06.2013 року виконав, що підтверджується постановою приватного виконавця від 03.10.2019р.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що в рівній мірі означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. За змістом пункту 7 цієї статті окремим способом захисту є припинення правовідношення.
Встановлення факту припинення основного зобов`язання має своїм наслідком також й припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договором іпотеки.
Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 1215, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України.
Отже, право боржника підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання зобов`язання за кредитним договором таким, що припинено, а не шляхом припинення договору кредиту.
Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі№ 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі№ 126/1056/15-ц.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивачі у прохальній частині позовної заяви просили суд визнати припиненими кредитний договір .
При цьому позивачі на обґрунтування своїх вимог як фактичні підстави позову визначав те, що, основне зобов`язання за кредитним договором припинилося у зв`язку з його повним виконанням.
Договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості, змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін.
Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивачі, звертаючись до суду, обґрунтовували в свої вимоги припиненням саме зобов`язань за кредитним договором, як правовідношень, тобто зобов`язань, а не самого договору кредиту, як домовленості чи документа, тобто застосованої в іншому сенсі категорії «договір».
Тому належним способом захисту прав боржника є саме визнання зобов`язань за кредитним договором такими, що припинені, а не визнання припиненими кредитного договору.
Враховуючи те, що позивачами обраний правомірний та ефективний спосіб захисту своїх прав та інтересів визнання права (що включає в себе також відсутність права), тому визнання зобов`язання припиненим не є зміною судом предмета позову, оскільки обраний позивачами спосіб захисту прав та інтересів залишається незмінним.
Некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
За положенням ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК, докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, судом встановлено, що між адвокатом Левковим В.М. та Болух М.В., Болух О.Є. був укладений договір про надання правової допомоги від 01.08.2021р. , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено два договори про надання правничої допомоги № 01-14/07-21 від 14.07.2021р. та №01-31/08-21 від 31.08.2021р. про надання правової допомоги з консультації, складання позову, заяв , клопотань, участь у судових засіданнях по справі щодо визнання договору кредиту припиненим.
Також наданий розрахунок здійснених послуг із вказанням витраченого часу та суми.
Вказані витрати підтверджені наданими документами, відповідач щодо зменшення витрат підстав та клопотань не заявляв.
Крім того, відшкодуванню підлягає і судовий збір сплачений за подання позову у суд 908 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76, 78, 141, 206,263-265 ЦПК України, суд -
вирішив:
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя Бородіна Н.М.