Номер провадження: 22-ц/813/6154/23
Справа № 509/1282/23
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Лупши В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Кириченко П.Л., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

15 березня 2023 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшов вищевказаний позов про розірвання шлюбу. Позивачка проживає на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області, на утриманні має малолітню дитину.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2017 року. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Позивачка посилалась на те, що між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, різні погляди на сімейне життя призвели до неможливості досягти розумного компромісу та єдиного погляду на обов`язки та відповідальність кожного з подружжя за добробут та злагоду у сім`ї. Шлюб носить формальний характер, оскільки можливість його подальшого збереження виключена, а тому подальше його збереження буде суперечити її інтересам. Просила розглядати справу за її відсутності.

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб укладений 27 квітня 2017 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 27 квітня 2017 року Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 798 від 27 квітня 2017 року- розірвано. Неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишено на виховання матері ОСОБА_5 ..

В обґрунтування оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначав, що на теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, шлюб носить формальний характер і його подальше збереження виключене і буде суперечити її інтересам Також, суд бере до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги позивачки та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що примирення, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім`ї і шлюбу неможливе.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернулася до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив скасувати оскаржуване рішення і закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що вважав зазначене рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, з наступних підстав: невідповідність висновків суду обставинам справи; -неповного з?ясування обставин справи, які мають суттеве значення для правильного вирішення справи. Зазначав, що в нього є бажання залишитися у шлюбі та продовжити спільне життя з дружиною за наступних обставин: його дружина та він мають глибоке взаєморозуміння та відданість один одному. Вони побудували сильні стосунки, які були засновані на взаємному повазі, довірі та любові. Розірвання шлюбу призведе до руйнування їхньої сім?ї та погіршення психологічного стану нашого спільного майбутнього та призведе до негативних наслідків для нашого психологічного стану. Зазначав, що під впливом раптових почуттів надав в суді першої інстанції згоду на розлучення, але зробив це під сильним емоційним тиском і шкодує про це. Що в них є чудова спільна дитина, яка повністю залежить від них як батьків. Розлучення сильно вплине на її емоційний стан та розвиток. Вважав, що їх сім?я має право на збереження, а діти потребують обох батьків для свого належного виховання та розвитку. Скаржник зазначав, що розуміє, що в кожному шлюбі можуть виникати конфлікти та непорозуміння. Однак, він має віру, що здатність до вирішення проблем та підтримки один одного є ключовим фактором для збереження сімейних стосунків. Вважав, що звернення до професійних психологічних консультантів або парафамільних терапевтів, щоб отримати допомогу в розв?язанні наших розбіжностей та призведе до збереження шлюбу. Зазначав, що розірвання шлюбу також призведе до серйозних фінансових наслідків для обох сторін. Вони побудували спільну економічну основу, та розлучення призведе до поділу майна та фінансових зобов?язань. Це може негативно вплинути на їх фінансову стабільність та майбутне дітей.

Явка в судове засідання

Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання не з`явились, що не заважає розгляду апляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 квітня 2017 року. Актовий запис за № 798 був зроблений у Київському районному у м. Одесі відділі державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 27 квітня 2017 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у період шлюбу у подружжя народився син ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про його народження серії НОМЕР_2 , виданого 29 січня 2018 року Київським районним у м. Одесі відділом державної реєстрацій актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 519.

Утім, позивачка просила суд першої інстанції розірвати шлюб, посилаючись на те, що на теперішній час між подружжям припинені шлюбні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, шлюб носить формальний характер і його подальше збереження виключене і буде суперечити її інтересам

Згідно із ст. 24 ч. 1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно із ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

В судовому засіданні суду першої інстанції відповідач визнав позовні вимоги позивачки та не заперечував щодо розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України).

Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Доводи апелянта про невідповідність висновків суду обставинам справи; неповнє з?ясування обставин справи, які мають суттеве значення для правильного вирішення справи, так як у нього є бажання залишитися у шлюбі та продовжити спільне життя з дружиною є непогодженням апелянта з правовою оцінкою наданою судом першої інстанції виниклим правовідносинам та не є критикою судового рішення по суті.

Доводи апелянта про те, що розірвання шлюбу призведе до серйозних фінансових наслідків для обох сторін, вони побудували спільну економічну основу, та розлучення призведе до поділу майна та фінансових зобов?язань, це може негативно вплинути на їх фінансову стабільність та майбутне дітей. По суті такі доводи є незгодою з рішенням позивача щодо розірвання шлюбу і не є критикою судового рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, доводи апеляційної скарги в своїй більшості є оцінкою апелянтом виниклої ситуації з розірвання шлюбу і не є критикою судового рішення, а тому не спростовують висновків суду першої інстанцій та не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене узгоджується з правовою позицією постанови Верховного Суду у справі № 175/647/17-цвід 04 вересня 2019 року.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на законних підставах заявлені позовні вимоги задовольнив, тому що примирення, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім`ї і шлюбу неможливе, про що відповідач не заперчував при розгляді справи судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги належними та допустимими доказами необґрунтовані, є такими, що несуть характер усвідомлення відповідачем наслідків юридично встановленого факту оскаржуваним рішенням, як зазначав відповідач, що він в суді першої інстанції посилався на різку зміну свого емоційного стану, що не може сприйматися судом при перегляді даної справи, адже кожен член сім`ї потрібен перебувати в спокійній емоційній зоні свого комфорту. Також апеляційний суд бере до уваги, що позивач при апеляційному перегляді не надавала, жодних пояснень з приводу зміни відповідачем своєї позиції, тому судова колегія вважала, що позиція позивача залишилась без змін.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції винесено законне та обґрунтоване рішення , яке потрібно залишити без змін.

Відповідно до ч.ч. 1,5,6,7 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Також апеляційна скарга не відповідає вищевказаним положенням.

Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають .

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 квітня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко