Справа № 697/1996/23
Провадження № 2/697/596/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Скирди Б.К.,

за участю секретаря судового засідання Васянович Ю.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 (далі також ОСОБА_2 , позивач) звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , відповідач) про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що вкінці грудня 2011 року, нею, ОСОБА_2 , з однієї сторони та ОСОБА_1 , з іншої сторони, укладено усний договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який відповідно до погосподарських книг Литвинецької сільської ради за 1977-2011 р.р. обліковувався за відповідачем, котрий за певних життєвих обставин не здав його в експлуатацію та не отримав свідоцтво про право власності на даний будинок, а сам вибув 12.01.1988 на постійне місце проживання в м. Канів, що підтверджується довідками виконавчого комітету Бобрицької сільської ради від 15.08.2023 за вих. № 281 та від 08.09.2023 за вих. № 301.

Після проведення розрахунків за заявою відповідача Литвинецькою сільською радою вищезазначений житловий будинок з січня 2012 року, відповідно до погосподарських книг став обліковуватися за позивачем. За таких обставин, вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності та вважала, що після здачі будинку в експлуатацію, вона зможе отримати свідоцтво про право власності.

Придбавши добросовісно вищезазначене майно, за браком коштів ОСОБА_2 не змогла своєчасно здати його в експлуатацію та отримати свідоцтво про право власності, оскільки будинок потребував певної реконструкції, а тому відклала дану процедуру на потім.

Отже, на сьогоднішній день вона вже на протязі 10 років та 8 місяців з дня придбання добросовісно та відкрито володіє придбаним будинком в якому проживає разом з сім`єю чоловіком та дітьми. Доглядає за будинком та утримує його, своєчасно сплачує комунальні послуги. Постійно робить в ньому поточні та капітальні ремонти. Всього на утримання приміщення вже витрачено з сімейного бюджету по її підрахунках близько 190000,00 грн. Так, за вказаний період нею відремонтовано покрівлю, реконструйовано всередині будинку кімнати. Також в 2021 році замовлено та приготовлено в комунальному проектно-виробничому підприємстві «ОБЛАРХІВБЮРО» технічний паспорт на даний будинок садибного типу з господарськими будівлями. Відповідно до технічного паспорту вбачається, що самочинне будівництво відсутнє, будинок не є аварійним та придатним для використання. Згідно Звіту № 0609/23-1 про проведення оцінки від 06.09.2023 його вартість становить 78000,00 грн.

Окрім цього, 17.10.2014 для будівництва і обслуговування житлового будинку, ОСОБА_2 отримано в приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:1060, розташовану під даним будинком, що підтверджується свідоцтвом на право власності та витягом з державного реєстру речових прав від 17.10.2014.

Після отримання технічного паспорта та приватизації земельної ділянки, 09.02.2022 нею було подано державному реєстратору на нерухоме майно Бобрицької сільської ради Гормаш С.І. заяву про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , після розгляду якої та додатних документів, реєстратором було прийнято рішення про відмову їй у державній реєстрації даного будинку, оскільки вона, відповідно до технічного паспорта, не являється його забудовником, так як будинок побудовано до її дня народження у 1968 році, а вона народилася у 1981 році.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності від 11.09.2023, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.

Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

З огляду на вказані обставини, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.09.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.27).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 11.10.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному порядку у відкритому судовому засіданні (а.с.35).

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явилася, подала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі за наявними матеріалами в справі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.30).

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги визнав, просив позов ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, заслухавши в судовому засіданні пояснення відповідача, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 06.12.2021, звернувшись до Комунально проектно-виробничого архітектурно-планувального підприємства «ОБЛАРХІВБЮРО» Черкаської обласної ради, виготовила технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-14).

ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,25 га, кадастровий номер :02:001:1060, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 28224808 від 17.10.2014, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 28224902 від 17.10.2014 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 345971943 від 11.09.2023 (а.с.15, 16, 17).

З довідки (витяг з погосподарської книги) № 281 від 15.08.2023, виданої Виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради вбачається, що за даними погосподарських книг з 1977 року по даний час в домогосподарстві за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані наступні особи:

- погосподарська книга № 6 з 1977 по 1979 роки (ОР № 603): ОСОБА_1 (примітки: рік забудови 1978), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

- погосподарська книга № 3 з 1980 по 1982 роки (ОР № 195): ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

- погосподарська книга № 3 з 1983 по 1985 роки (ОР № 193): ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

- погосподарська книга № 3 з 1986 по 1990 роки (ОР № 191): ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вибули на проживання в м. Канів 12.01.1988;

- погосподарські книги за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010 інформація відсутня;

- погосподарська книга № 2 з 2011 по 2015 роки (ОР № 0192): ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- погосподарська книга № 2 з 2016 по 2020 роки (ОР № 0193): ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ;

- погосподарська книга № 2 з 2021 по 2025 роки (ОР № 0193): ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с.18).

З довідки № 301 від 08.09.2023, виданої Литвинецьким старостинським округом виконавчого комітету Бобрицької сільської ради вбачається, що за даними погосподарського обліку будинок за адресою: АДРЕСА_1 з 1977 року по 2011 рік обліковувався за ОСОБА_1 , а з 2012 року по даний час будинок за цією ж адресою обліковується за ОСОБА_2 . Підстава: погосподарські книги з 1977 року по 2023 рік (а.с.19).

З рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 63402620 від 11.02.2022 вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у державній реєстрації права власності на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 в зв`язку з неможливістю встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно (а.с.20).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає про те, що вона добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном, але не може скористатись своїм повним правом розпорядитись ним згідно ст. 41 Конституції України. За весь період з 2011 року та протягом 10 років 8 місяців зі сторони відповідача ОСОБА_1 ніяких претензій до неї не було і ніяких спорів відносно володіння майна між ними також не було, а тому на підставі ст. 344 ЦК України, має право на набуття вказаного майна у власність за набувальною давністю.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд виходить з наступних мотивів.

Згідно з положеннями ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Згідно зі статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Загальні положення порядку набуття права власності врегульовано Главою 24 Книги ІІІ Цивільного кодексу України.

Статтями 316, 317 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі - Постанова № 5), можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

У пункті 9 Постанови № 5 роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України): не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду визначив, що за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Відтак, позивач, як володілець майна, повинна бути впевненою у тому, що на це майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо у момент набуття річчю її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю.

Також, у постанові Верховного Суду від 06 квітня 2020 року у справі № 756/4741/17 (провадження №61-5969св19) зазначено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом з цим, добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що з моменту вступу в право власності і до цього часу вона володіє безперервно, відкрито, добросовісно житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , а також є власником земельної ділянки під домоволодінням, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Будинок весь час вона підтримувала в належному стані, здійснювала поточні та капітальні ремонти, відремонтувала покрівлю. На даний час позивач володіє майном, але не може скористатись своїм повним правом розпорядитись ним згідно ст. 41 Конституції України. За весь період з 2011 року та протягом 10 років 8 місяців зі сторони відповідача ніяких претензій до позивача не було і ніяких спорів відносно володіння майна між сторонами не було.

Однак, сам по собі факт користування позивачем житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю, враховуючи, що вона завжди знала про те, хто є власником вказаного житлового будинку, отже знала кому належить житловий будинок, а відкритість та безперервність користування домоволодінням не є безумовною підставою для виникнення у позивача права власності за набувальною давністю.

Зазначене унеможливлює застосування до спірних правовідносин положень статті 344 ЦК України, оскільки позов про визнання права власності з підстав, визначених у цій статті, не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником майна.

Не заслуговують на увагу доводи позивача в своєму позові на відкритість і безперервність користування житловим будинком, оскільки відкритість та безперервність користування цим майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено всіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності.

Зазначення відповідачем у судовому засіданні про відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог судом не приймаються до уваги, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону з викладених вище підстав, а тому з урахуванням наявних доказів та фактичних обставин справи не може бути єдиною підставою для задоволення позову.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та відсутність існування правових підстав для їх задоволення, а тому у задоволенні позову ОСОБА_2 необхідно відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 16.11.2023.

Головуючий Б . К . Скирда