Дата документу 01.11.2023 Справа № 332/1203/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1203/22 Головуючий у 1-й інстанції: Сінєльнік Р.В.
Провадження № 22-ц/807/1439/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 14 березня 2008 року був зареєстрований шлюб з ОСОБА_1 , сторони мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2010 року сторони не проживають разом. 15 березня 2011 року шлюб був розірваний.

Відразу після розірвання шлюбу почалися сварки, судові позови, погрози. Після чого відповідач припинив спілкування з дитиною, проживає окремо. Фактично з цього моменту дитина проживає разом з позивачкою, ОСОБА_2 самостійно несе усі витрати по утриманню доньки та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Всі питання щодо виховання вирішуються ОСОБА_2 самостійно без участі та підтримки з боку ОСОБА_1 . Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Для розвитку дитини ОСОБА_2 прикладає всі свої зусилля та можливості. На теперішній час позивачка намагається надати дитині хорошу освіту. Крім того, дитина має хронічне захворювання (медичний висновок додається).

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що після розлучення він неодноразово намагався домовитися зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_5 щодо спілкуванню з донькою ОСОБА_6 , але, на превеликій жаль, позивач чинила перешкоди та фактично позбавила його будь-яких зустрічей з дитиною. З метою вирішення цього питання він у 2014 році звертався з заявою до Органу опіки та піклування Заводського району м. Запоріжжя з приводу порядку побачень з дитиною, і позивач дотримувалась цього порядку приблизно з півроку.

Майже зразу після повторного шлюбу позивач взагалі заборонила йому спілкуватися з донькою та сказала, що у неї тепер новий батько - її чоловік. Усі намагання ОСОБА_1 вирішити питання спілкування з дитиною мирним шляхом зустрічали повне непорозуміння та спротив з боку позивача, яка фактично зробила усе можливе та неможливе, щоб позбавити його спілкування та зустрічей з донькою. На його особисту думку усі цілеспрямовані дії позивача направлені не на захист інтересів дитини, а на завдання йому особистої шкоди з цього питання та приховані обіди на нього.

Також зазначає, що в рішенні суду першої інстанції відсутні посилання на правові висновки Верховного Суду з приводу позбавлення батьківських прав.

Отже, під час розгляду справи суд першої інстанції не з`ясував зазначені обставини, не врахував практику Верховного Суду, а саме: постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року у цивільній справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), постанову Верховного Суду від 29 липня 2021 року у цивільній справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), постанову Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у цивільній справі № 306/7/20 (провадження № 61-3498св22), постанову Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у цивільній справі № 562/2695/20 (провадження № 61-8203св22), постанову Верховного Суду від 11 січня 2023 року у цивільній справі № 461/7447/17 (провадження № 61-1858св22), постанову Верховного Суду від 13 березня 2023 року у цивільній справі № 215/3495/21 (провадження № 61-1139св23).

Від ОСОБА_5 на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати. Зазначає, що викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Рішення суду мотивоване доведеністю заявлених позовних вимог. Так, суд виходив із того, що після 2014 року відповідач взагалі не спілкується з донькою, не виховує її, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не цікавиться її здоров`ям, тобто не виконує свої батьківські обов`язки протягом останніх восьми років. Внаслідок цього його донька взагалі не знає відповідача, а своїм батьком вважає нинішнього чоловіка позивачки - ОСОБА_2 .

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 березня 2008 року. З 2010 року сторони не проживають разом. 15 березня 2011 року шлюб був розірваний.

Сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після 2014 року відповідач припинив спілкування з дитиною, проживає окремо.

ОСОБА_7 у зв`язку з реєстрацію 20 листопада 2018 року шлюбу з ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Заводському району № 258р від 17.07.2014р. про встановлення графіку спілкування гр. ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_4 , розглянувши заяву ОСОБА_1 , було встановлено графік спілкування батька з малолітньою донькою: щосереди з 17.00 до 19.00 та щосуботи з 10.00 до 12.00.

Згідно медичного висновку № 34 на дитину-інваліда віком до 16 років ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має вказане у висновку захворювання, затримку психо мовного розвиту.

Як вбачається з довідки КНП «ЦПМСД № 4» від 04.05.2022р. ОСОБА_4 , 17.06.2008р., перебуває на диспансерному обліку з певним діагнозом, потребує постійного нагляду у педіатра, невролога, постійних реабілітаційних заходів. Зі слів лікаря до Центру дитину супроводжує мати, батько дитини ОСОБА_1 на прийом з дитиною не з`являвся.

Згідно постанови держвиконавця від 17.06.22р. та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВДВС по ВП № 16175506 відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в сумі 114 878,26 грн.

Як вбачається з висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 № 818/01-22/18.01-719 від 07.09.22р., районна адміністрація Запорізької міської ради по Заводському району, як орган опіки та піклування, вирішила, що ОСОБА_1 доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

Частинами першою, другою статті 27 цієї Конвенції визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька (матері) як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

Ухвалюючи рішення про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, суд зазначене залишив поза увагою та не врахував, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Крім того, та обставина, що на час розгляду справи вихованням дочки і її розвитком займається мати, не є безумовним підтвердженням небажання батька дитини брати участь у її утриманні і вихованні, тобто не свідчить про свідоме, умисне нехтування батьком батьківськими обов`язками.

Доказів, які свідчили би про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку батька на краще та наявності у його діях вини, позивач не надала.

За відсутності в оскаржуваному судовому рішенні категоричних висновків про встановлення на підставі досліджених судом доказів обставин щодо свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також враховуючи, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, суд помилково вважав, що неналежне виконання ОСОБА_1 батьківських обов`язків щодо дочки, яка проживає з матір`ю, за обставин цієї справи свідчить про необхідність позбавлення його батьківських прав, і що застосування такого крайнього заходу має на меті захист інтересів дитини.

Так, ОСОБА_1 у 2014 році звертався до районної адміністрації ЗМР по Заводському району з заявою про встановлення графіку спілкування з малолітньою донькою.

Крім того, звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, яким його було позбавлено батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дитини.

Отже, з урахуванням обставин, норм матеріального права та практики їх застосування немає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки виняткових обставин для застосування такого заходу впливу у спірному випадку немає. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

З урахуванням наведених мотивів колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

Також апеляційний суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2023 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 листопада 2023 року.

Головуючий Д.А.Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко