Номер провадження: 22-ц/813/2403/23
Справа № 504/3085/20
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Комлевої О.С.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року у складі судді Барвенко В.К.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за участю третьої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. та, з урахуванням уточнень, просила:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 жовтня 2018 року між «Продавцем» - ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності посвідченої 01.09.2018 Гребенюк І.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (реєстровий номер 2057), та «Покупцем»- ОСОБА_2 та який зареєстрований у реєстрі під номером 2004;

- застосувати наслідки недійсності правочину;

-встановити, що об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок), який знаходиться на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зведений у період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ;

-визнати об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок), який знаходиться на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 2008 року до початку вересня 2020 року проживала однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 . Від цих відносин у них народилися діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як стверджує позивач, у 2012 році вона набула у власність земельну ділянку, кадастровий номер :02:001:2890, площею 0,1200 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Як стверджує позивач, у 2014 році вона зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_4 розпочали будівництво житлового будинку на вищевказаній земельній ділянці. Зведення житлового будинку фактично було завершено наприкінці 2015 початку 2016 року, а з початку 2018 року почалося внутрішнє оздоблення будинку. Водночас, у родини виникли істотні фінансові труднощі, які були пов`язані з будівництвом вказаного будинку, і ще у 2018 році на сімейній нараді було прийнято спільне рішення розпочати продаж незавершеного будівництвом будинку разом з земельною ділянкою. Як стверджує позивач, вона працювала на трьох роботах, її чоловік також постійно був у відрядженнях по роботі, тому часу для зайняття юридичними питаннями продажу будинку у родини взагалі не було. 01.09.2018 ОСОБА_1 надала довіреність на право продажу вказаної земельної ділянці рідній сестрі свого чоловіка- ОСОБА_3 . Проте, продаж будинку виявився ускладненим через не введення будинку в експлуатацію. Станом на кінець грудня 2019 року житловий будинок був повністю готовий для проживання і родина переїхала мешкати в цей будинок. Наприкінці літа 2020 року відносини у родині погіршились і позивач орендувала квартиру, забрала дітей та проживала окремо від чоловіка. 07.09.2020 у нотаріуса позивач дізналась про те, що ще 10.10.2018 ОСОБА_3 здійснила відчуження земельної ділянки на користь своєї матері ОСОБА_2 , яка також є мамою відповідача - ОСОБА_4 . Продаж земельної ділянки відбувся за 295 300 грн, проте, як стверджує позивач, вона грошових коштів не отримувала, більш того, фактично мова мала йти про відчуження садиби в цілому, включаючи незвершене будівництво. Позивач стверджувала, що в даному випадку, вочевидь наявний факт зловмисної домовленості, направленої на те, аби позбавити її та дітей права на земельну ділянку та незавершене будівництвом домоволодіння.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який укладений 10 жовтня 2018 року між «Продавцем» - ОСОБА_3 , яка діяла від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності посвідченої 01.09.2018 Гребенюк І.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (реєстровий номер 2057), та «Покупцем» - ОСОБА_2 , і який зареєстрований у реєстрі під номером 2004. Застосовано наслідки недійсності правочину, повернувши земельну ділянку з власності ОСОБА_2 у власність ОСОБА_1 . Роз`яснено, що відповідно до абзаців 2,3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Встановлено, що об`єкт незавершеного будівництва (житловий будинок), який знаходиться на земельній ділянці яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зведений у період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є протиправним, не відповідає нормам матеріального та процесуального права, винесене всупереч практики та позиціям Верховного Суду та ЄСПЛ, ігнорує фактичні обставини справи, порушує фундаментальні права та принципи, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , враховуючи неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Позивач не заперечує свого виявлення на відчуження саме спірної земельної ділянки, на умовах, які були викладені у наданій позивачем довіреності, що свідчить про виконання відповідачем ОСОБА_3 волі та домовленостей з позивачем, тобто мова йшла про продаж земельної ділянки за суму 10000 доларів США, що у підсумку було виконано. Те, що позивач через два роки, після того, як остаточно розладнались відносини з ОСОБА_4 , вирішила таким чином помститись йому та його родичам, ніяким чином не свідчить про порушення її прав. Якщо позивач стверджує, що будинок був готовий до проживання у 2014 році, то не зрозуміло чому вона з сім`єю проживала у квартирі по АДРЕСА_2 , та перейшла проживати у будинок лише наприкінці 2019 року, тобто після того, як за рік ОСОБА_2 побудувала будинок. Факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Спірна земельна ділянка купувалася за кошти відповідача ОСОБА_2 , що в апріорі унеможливлює завдання шкоди інтересам позивача або її дітям. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту зловмисної домовленості представника відповідача у справі з іншою особою, наявність збитків та причинний зв`язок між ними. Укладення договору купівлі-продажу в ситуації, коли від імені продавця діє представник (донька покупця), саме по собі не свідчить, що мала місце зловмисна домовленість представника з іншою стороною покупцем (мати продавця).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилається на те, що судом не дотримано розумного строку вирішення справи, строку визначеного для підготовчого засідання, не задовольнив клопотання про відкладення розгляду справи, незважаючи на перебування Одеської області у червоній карантинній зоні, судом прийнято до уваги копію листа від 08.02.2021, не завіреного належним чином, що є порушенням норм процесуального права. Земельна ділянка була куплена за кошти ОСОБА_2 , але таким доводам оцінка судом не надана. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Позивачка добровільно видала довіреність, усвідомлюючи наслідки, проте такі обставини проігноровані судом першої інстанції. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту зловмисної домовленості представника відповідача у справі з іншою особою, наявність збитків та причинний зв`язок між ними. Укладення договору купівлі-продажу в ситуації, коли від імені продавця діє представник (донька покупця), саме по собі не свідчить, що мала місце зловмисна домовленість представника з іншою стороною покупцем (мати продавця). Судом не встановлено негативних наслідків для ОСОБА_7 внаслідок укладання договору купівлі продажу. Не допускається непослідовна поведінка, оцінка цим обставинам не надана. Інформаційний висновок ЦЕД «Аріадна» не містить опису об`єкта оцінки, який надає змогу його ідентифікувати, оцінювач особисто не проводив огляд майна, площ будинку є орієнтовною та не має документального підтвердження. Суд розглянув справу у відсутність апелянта, чим позбавив права на справедливий суд.

Позивач та апелянти в судове засідання 05.10.2023 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

04.10.2023 від ОСОБА_3 надійшла заява про відкладення розгляду справи для надання часу для пошуку нового представника, оскільки ОСОБА_8 не може більше здійснювати захист її інтересів.

02.10.2023 від відповідача ОСОБА_4 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що останній перебуває за межами країни у зв`язку з запровадженням в країні воєнного стану, та буде перебувати закордоном до закінчення військового стану, правом на участь в режимі відеоконференції скористатися не може, оскільки існують ризики переривання відеоконференції.

Апеляційний суд відхиляє вказане клопотання, оскільки справа перебуває в провадженні апеляційного суду з 2022 року, суд неодноразово відкладав розгляд справи за клопотанням ОСОБА_4 , водночас останнім не надано доказів неможливості прийняти участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. За час перебування справи в апеляційному суді, усвідомлюючи статус сторони ОСОБА_3 , не була позбавлена можливості забезпечити правову допомогу завчасно, однак в жодне судове засідання не з`явилася, також протягом всього часу перебування справи в апеляційному суді не з`являвся жодний представник, тому з врахуванням ненадання доказів існування об`єктивних перешкод участі у справі, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та недопущення порушення конституційних прав інших учасників справи на судовий захист, підстав для відкладення розгляду справи апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229 - 233 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі N 522/15095/15-ц зроблено висновок по застосуванню статті 232 ЦК України та вказано, що "під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють".

Відповідно до частин першої, третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України).

За змістом статей 244-245 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Встановлено, що від фактичних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які тривали з 2008 року по вересень 2020 року, народжені діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки від 10.12.2011, посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського нотаріального округу Одеської області Орзіх Ю.Г., набула у власність земельну ділянку, площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

18.04.2012 ОСОБА_1 виданий державний акт серії ЯЛ №751562 на право власності на вказану земельну ділянку.

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_3 є сестрою відповідача ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 є його матір`ю.

01.09.2018 ОСОБА_1 надала ОСОБА_3 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., зареєстровану у реєстрі за №2057, якою уповноважила повіреного продати за ціну та на умовах, що були сторонами попередньо обговорені, земельну ділянку площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей же день, 01.09.2018 ОСОБА_1 надала ОСОБА_3 довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., зареєстрована у реєстрі за №2056, на уповноваження повіреного продати за ціну та на умовах, що були сторонами попередньо обумовлені, земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

20.10.2018 ОСОБА_3 , діючи від імені ОСОБА_1 , на підставі довіреності від 01.09.2018, здійснила продаж земельної ділянки площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , за ціну 295 300 грн.

Згідно з інформаційним висновком Центру експертних досліджень «АРІАДНА» від 02.02.2021 зведення житлового будинку на земельній ділянці, площею 0,1200 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 розпочато на початку 2012 року, а основні будівельні роботи завершені у 2014-2015 роках.

Відповідно до наданих пояснень свідків, допитаних у суді першої інстанції, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 десь у 2017 році основне будівництво житлового будинку на ділянці було фактично завершено, а у 2019 році родина з дітьми зустрічали новий рік у цьому самому житловому будинку.

ОСОБА_10 няня дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_4 пояснила, що у родини були нормальні відносини, батьки дітей працювали, проте, після повернення з літнього відпочинку у Європі влітку 2020 року, стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 істотно погіршились, ОСОБА_1 забрала дітей і пішла проживати в орендованій квартирі.

Сторонами не заперечується факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період зведення будинку.

Такі фактичні обставини не спростовані відповідачами.

Як встановлено, ОСОБА_3 діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , відчужила за договором купівлі-продажу земельну ділянку своїй матері ОСОБА_2 .

Водночас довіритель ОСОБА_1 зазначений правочин не схвалювала, грошових коштів від продажу своєї земельної ділянки не отримувала, що не спростовано відповідачами.

Апеляційний суд також враховує ту обставину, що земельна ділянка відчужена відповідачем ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 у той період, коли подружні стосунки позивача з сином відповідача ОСОБА_2 , та братом ОСОБА_3 погіршилися.

ОСОБА_3 , як представник ОСОБА_1 за довіреністю, продаючи земельну ділянку позивача своїй матері ОСОБА_2 , усвідомлювала, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя ОСОБА_1 та свідомо допускала настання несприятливих наслідків для довірителя.

Крім того, як встановлено, судом ціна продажу земельної ділянки, яка зазначена у договорі купівлі-продажу, становить 295 300 грн, проте за висновком суб`єкта оціночної діяльності ПП «АРІАДНА» від 27.01.2021 ринкова вартість вказаної земельної ділянки становить 798 000 грн ціна, тобто визначена у договорі вартість не відповідає ринковій вартості спірної земельної ділянки. Доказів на спростування викладеного не надано.

Факт напружених стосунків у родині ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 2018 року до 2020 року фактично підтверджений усіма учасниками справи.

Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, які були оцінені судом першої інстанції, свідчить про наявність зловмисної домовленості ОСОБА_3 , яка діяла за довіреністю від імені ОСОБА_1 , з іншою особою - її матір`ю ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу належної позивачу земельної ділянки, оскільки про це свідчить те, що договір укладався близьким родичом, а кошти за договором передані не були.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 20 жовтня 2018 року та як наслідок - зобов`язати ОСОБА_2 повернути спірну земельну ділянку у власність позивача.

Апологічні висновки викладені Верховним Судом з подібних правовідносинах у постанові від 21 лютого 2020 року у справі N 182/3593/17.

Доводи апеляційних скарг щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права апеляційний суд вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що позов надійшов до суду 21.09.2020 та ухвалою суду від 25.09.2020 відкрито провадження та, у зв`язку з надмірним навантаженням, підготовче судове засідання призначено на 26.01.2021. Апелянтами було надано відзиви на позов до суду (11.01.2021, 18.01.2021).

26.01.2021 апелянти приймали участь у судовому засіданні разом зі своїми представниками, підготовче засідання було відкладено на 08.04.2021. Після чого апелянтами повторно було надано відзиви на позов (19.02.2021, 30.03.2021).

У зв`язку з тим, що відповідачі були належним чином повідомлені про розгляд справи, проте до суду 08.04.2021 не з`явилися, суд з урахуванням заявлених сторонами клопотань про виклик свідків, закрив підготовче засідання, призначив справу до розгляду на 13.07.2021 у зв`язку з надмірним навантаженням, викликав свідків та встановив порядок судового розгляду: заслухати вступне слово сторін та їх представників, допитати свідків, дослідити письмові докази, провести судові дебати.

08.04.2021 позивач надала відповідь на відзив відповідача ОСОБА_3 з додатками, а також докази його надсилання іншим сторонам у справі.

13.07.2021 представник відповідача в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з занятістю в іншому судовому засіданні, у зв`язку з чим судове засідання було відкладено на 22.11.2021.

22.11.2021 ОСОБА_11 надала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням в країні карантинних заходів та участю адвоката в іншому судовому засіданні.

Розгляд справи 22.11.2021 відбувся за участю представника позивача, а також представника відповідача ОСОБА_2 , який надав суду пояснення та у справі ухвалене рішення.

Отже, апелянти реалізували своє право на доступ до суду, надали письмові пояснення, представник ОСОБА_2 приймав участь в останньому судовому засіданні та надав також усні пояснення. Тому твердження апелянта ОСОБА_2 про обмеження доступу до правосуддя є безпідставним.

Твердження апелянта ОСОБА_11 про те, що її було обмежено у доступі до правосуддя у зв`язку з відмовою у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи є необґрунтованим, оскільки в клопотанні було зазначено про зайнятість її представника у іншому судовому засіданні, проте будь-яких доказів з цього приводу не надано, крім того, апелянт мала можливість прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, водночас таким правом не скористалася.

Інші доводи скарг не спростовують висновків суду першої інстанції щодо вимог про визнання договору недійсним та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначають скаржники.

Разом із тим відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові ВП ВС від 12.04.2023 у справі 511/2303/19 зазначено про те, що відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд України у постановах від 18 листопада 2015 року справі № 6-388цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15.

Отже, вимоги про встановлення факту того, що об`єкт незавершеного будівництва (житлового будинку), який знаходиться на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зведений у період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не можна вважати ефективним способом захисту прав, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з мотивів та підстав викладених вище, що не позбавляє позивача права повторного звернення у передбачений законом спосіб.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу земельної ділянки залишити без змін.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 листопада 2021 року в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту будівництва на земельній ділянці у період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту будівництва на земельній ділянці у період проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 03.11.2023

Головуючий:

Судді: