Дата документу 13.11.2023
Справа № 334/6504/23
Провадження № 2/334/2628/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Добрєва М.В.,

за участю секретаря Кириленко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за централізоване водопостачання і водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Водоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення, вказавши в заяві, що відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 та користуються послугами КП "Водоканал", але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, і тому за період з 01.04.2019 року по 30.06.2023 року утворилась заборгованість у сумі 26122,06 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів, а також стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою суду від 03.08.2023 відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

25 серпня 2023 року відповідачі подали до суду відзив на позовну заяву, в якому просили в задоволенні позову відмовити у повному обсязі в зв`язку з тим, що головним доказом в даному випадку мав би бути договір, укладений між відповідачами та юридичною особою КП «Водоканал», однак ніякого письмового договору між відповідачами та позивачем не має взагалі, а також зазначає, що відповідачі зареєстровані за адресою надання послуг, проте не проживають там, а тому обов`язок щодо сплати за надані послуги відсутній.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві, просив відмовити у повному обсязі, а також застосувати до позовних вимог наслідки пропуску позовної давності.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, заслухавши учасників справи, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 , користуються послугами КП "Водоканал", але оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, і тому за період з 01.04.2019 року по 30.06.2023 року утворилась заборгованість в сумі 26122,06 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Рішення Запорізької міської ради № 546від 28.10.1999 «Про порядок оплати послуг за водоспоживання та водовідведення» є акт органу місцевого самоврядування, який є обов`язковим для виконання на території м. Запоріжжя та є підставою для виникнення правовідносин між КП «Водоканал» та споживачами по водопостачанню та водовідведенню, а відтак і по сплаті вищевказаних послуг.

Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 67, 68 ЖК України наймач квартири зобов`язаний своєчасно, не пізніше 10 числа наступного місяця вносити плату за комунальні послуги, в число яких входять послуги по водопостачанню та каналізації.

Відповідно до ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.

Відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов`язань по оплаті за спожиту воду та послуги водовідведення.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 03.08.2023 року, а відтак є споживачами комунальних послуг, які надаються за вказаною адресою.

Щодо заяви відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності та застосування наслідків такого пропуску, слід зазначити наступне.

Пунктом 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції (далі Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

З матеріалів справи вбачається, що позивач просив стягнути заборгованість з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка виникла з 01.04.2019 по 30.06.2023 року.

До суду позивач звернувся 02.08.2023, тобто з пропуском строку позовної давності щодо платежів, які мали сплачувати відповідачі.

З урахуванням зазначеного, застосуванню підлягає строк позовної давності, щодо платежів, які мали бути сплачені до 01.08.2020.

Із наданих розрахунків по особовому рахунку № НОМЕР_1 слідує, що з 01.08.2020 по 30.06.2023 нараховано 18609,28 грн., сплачено 0,00 грн.

Відтак, застосування строку позовної давності, про яке просили відповідачі підлягає задоволенню, а саме виключення із загального розміру заборгованості стягнення якої знаходиться поза межами строку позовної давності.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.08.2020 року по 30.06.2023 року, заборгованість у сумі 18609,28 грн.

В порядку ст. 141 ЦПК України, при задоволені позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідачів сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 257, 267, 815 ЦК України ст.ст. 12,13, 81, 141, 247, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, ст. 67-68 ЖК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Комунального підприємства «Водоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за централізоване водопостачання і водовідведення задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , на користь КП «Водоканал», який розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61 (р/р НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ» ідентифікаційний номер юр.особи 03327121) заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання та водовідведення у сумі 18609,28 грн. (вісімнадцять тисяч шістсот дев`ять гривень двадцять вісім копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 на користь КП «Водоканал», який розташований за адресою м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 61 (р/р НОМЕР_4 в АТ «ПУМБ» ідентифікаційний номер юр.особи 03327121) судовий збір в розмірі 1912,10 грн., по 956,05 грн., з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Добрєв М. В.