КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/4022/23 Головуючий у І інстанції - Петришин Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

установив:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 лютого 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб та зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за №426.

У шлюбі у подружжя народилась донька, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначила, що на час подачі позовної заяви вона з відповідачем не проживають разом, сімейне життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть.

Сторони мають окремий бюджет, виконання спільних обов`язків подружжя відсутнє.

В свою чергу, стосунки між сторонами стали напружені, погляди на сімейні відносини у позивача та відповідача виявилися різними.

Позивач зазначає, що примирення з відповідачем, збереження сім`ї та спільне життя вона вважає неможливим.

У зв`язку із викладеним, позивач вважає, що перебування у шлюбі не відповідає теперішнім інтересам сторін, сім`я між якими припинила своє існування.

Просила розірвати шлюб, зареєстрований 25 лютого 2018 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №426між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2023 року, вищезазначений позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 25 лютого 2018 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за №426 - розірвано.

Прізвища після розірвання шлюбу залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що він не хоче руйнувати їх шлюбний союз із позивачем.

Зазначає, що наразі він намагається помиритися з дружиною ОСОБА_2 та вмовити її відмовитися від розлучення.

Наголошує, що судом першої інстанції не було встановлено чи є у сторін неврегульовані інші спори.

Вважає, що до питання розірвання шлюбу між сторонами суд підійшов виключно формально, не вивчивши всі обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2023 року, та закрити провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2018 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Судом також встановлено, що шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін та їх дитини.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сім`я Сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам дитини.

Крім того, відповідач у суді першої інстанції визнав позовну заяву ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та просив її задовольнити.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог.

У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції Відповідач у апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість його висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Також апеляційний суд враховує, що відповідно до матеріалів справи відповідач визнав позовну заяву ОСОБА_2 та просив розірвати шлюб між ним та позивачем.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він намагається помиритися з позивачем та вмовити її відмовитися від розлучення, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ОСОБА_2 звернулася з позовом у травні 2023 року, у відповідача було достатньо часу для вжиття заходів щодо примирення із дружиною.

Разом з тим, виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У позовній заяві позивач зазначала, що спільне життя з відповідачем не складається через різні характери та погляди на життя, внаслідок чого у них виникали сварки та непорозуміння.

Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також врахувавши відсутність майнового спору, суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є непереконливими, та такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, а також не впливають на правильність прийнятого рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 серпня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 06 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба