Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1116/23 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 77 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/1116/23 за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Дубовік О.М. у м. Житомирі

встановив:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати незаконним та скасувати наказ ФОП ОСОБА_2 про припинення трудового договору (контракту) № 6- від 18.01.2023 року з нею, поновити її на роботі, стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 24047,60 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначала, що з 13.05.2022 працювала у ФОП ОСОБА_2 на посаді керуючої магазином «GABIS» "Центр взуття та одягу" Київ 3. За час роботи відповідачем постійно порушувалось законодавство про працю в частині умов та графіку роботи, оплати праці, крім того з боку роботодавця чинився постійний тиск та залякування, а тому вона мала намір звільнитися з роботи. У зв`язку із цим 16.01.2023 направила відповідачу через застосунок Вайбер заяву про звільнення з роботи з 02.01.2023 згідно положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», а оригінал - через Нову пошту разом із заявами про звільнення двох інших співробітників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивач вказала, що не зазначила підстави звільнення з роботи через постійний стрес. У зв`язку із постійною напругою вона захворіла та перебувала на лікарняному з 16.01.2023 по 20.01.2023, про що в подальшому повідомила відповідача. 18.01.2023 повторно направила заяву про звільнення через застосунок Вайбер, яка у зв`язку із відсутністю світла у м. Києві відправилася лише 19.01.2023. Проте, 24.01.2023 її повідомила бухгалтер відповідача в телефонному режимі, що її звільнено з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України з 18.01.2023 (за прогул). Зазначила, що станом на день звернення до суду копію наказу про звільнення вона не отримала, з його змістом під розписку ознайомлена не була, крім того згідно положень ст. 149 КЗпП України відповідач не відбирав жодних пояснень щодо її відсутності на робочому місці після 16.01.2023, а тому вважає вказаний наказ про звільнення незаконним та вважає, що він підлягає скасуванню.

Крім того, посилаючись на положення ст. 233 КЗпП України просила стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 24 047, 60 грн.

Виходячи із наведеного, просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2023 року позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) № 6- від 18.01.2023 Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на роботі у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з 19.01.2023 на посаді керуючої магазином GABIS "Центр взуття та одягу" Київ 3.

Стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 24047,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ФОП ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необгрунтованим, винесеним з неправильним встановленням фактичних обставин справи та без надання належної правової оцінки доказів наданих сторонами. Вказує, що суд першої інстанції на підтвердження причин поважності відсутності на роботі ОСОБА_1 взяв лише довідку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району міста Києва № 5193 від 16.01.2023, проте не врахував, що ця довідка не містить порядкового номера реєстрації, дати реєстрації, в матеріалах справи відсутній оригінал довідки, дві інші працівниці магазину теж надали аналогічні довідки, що безсумнівно свідчить про її фіктивність. Зауважила, що лише листок непрацездатності є підставою для визначення захворювання працівника та поважності відсутності його на роботі. Крім того, суд, стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, не навів будь-яких розрахунків відносно її нарахування.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права. Зазначив, що позивач при влаштуванні на роботу підписувала лише один примірник трудового договору, а відповідач не надала до суду жодних доказів, що позивач підписала і отримала другий примірник договору та договір про повну матеріальну відповідальність. Крім того, наголосив, що довідка КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району міста Києва № 5193 від 16.01.2023, яку скаржниця називає фіктивною, видана згідно вимог закону і саме суд визначає поважними причини пропуску у кожному конкретному випадку, навіть якщо відсутній листок непрацездатності. До того ж, наголошує на тому, що відповідачем було порушено неодноразово вимоги ст.24 Закону України «Про оплату праці», оскільки заробітну плату працівники магазину GABIS "Центр взуття та одягу" не отримували по кілька місяців поспіль. Зазначає, що відповідачем було порушено процедуру звільнення за п. 4 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивач не отримувала від відповідача ні довідку про повний розрахунок, ні копії наказу про звільнення, ні оригіналу наказу для його підписання.

В судове засідання апеляційного суду 19.10.2023 з`явилась представник відповідача адвокат Довгалюк Л.І. та представник позивача адвокат Фещенко І.С., який брав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. В судовому засіданні було заявлено клопотання представником відповідача про витребування доказів від КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району міста Києва, оскільки у сторони є труднощі в отриманні таких доказів, яке апеляційним судом було задоволено і розгляд справи відкладено на 16.11.2023.

В судове засідання апеляційного суду 16.11.2023 з`явився представник відповідача адвокат Довгалюк Л.І.

Позивач ОСОБА_1 до апеляційного суду на з`явилась, судова повістка повернулась із відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Від представника позивача адвоката Фещенка І.С. надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Довгалюк Л.І. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити з підстав, викладених у ній, а також просила постановити окрему ухвалу про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за подання нею завідомо недостовірних або підроблених доказів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 12.05.202,2 між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено трудовий договір № 35 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю (т. 1, а.с. 110).

Наказом № 6- від 18.01.2023 ОСОБА_1 було звільнено з посади керуючого магазином GABIS «Центр взуття та одягу» Київ 3 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 112).

Відомості про ознайомлення позивача з наказом відсутні.

Згідно акту від 16.01.2023 ОСОБА_1 була відсутня 16.01.2023 року на роботі протягом робочого дня з 09:00 год. до 19:00 год. (т. 1, а.с. 178).

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району міста Києва № 5193 від 16.01.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилась на амбулаторному лікуванні з 16.01.2023 по 20.01.2023 (т. 1, а.с. 53).Відомості про ознайомлення позивача з наказом відсутні.

Згідно акту від 16.01.2023 ОСОБА_1 була відсутня 16.01.2023 року на роботі протягом робочого дня з 09:00 год. до 19:00 год. (т. 1, а.с. 178). Відомості про ознайомлення позивача з актом відсутні.

Відповідно до довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району міста Києва № 5193 від 16.01.2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходилась на амбулаторному лікуванні з 16.01.2023 по 20.01.2023 (т. 1, а.с. 53).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для визнання незаконним та скасування наказу (розпорядження) № 6- від 18.01.2023 року фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновив її на тій самій посаді, з якої її було звільнено.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд погодився з розрахунком позивача, що середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 24 047,60 грн (т. 1, а.с. 212) у відповідності до п.п.2.8 Постанови КМУ №100 від 08.02.1995 та стягнув його з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).

Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Для звільнення працівника на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника (постанова Верховного Суду від 01 квітня 2022 року справа № 464/5703/17).

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я (зокрема, постанова Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 334/8910/18).

У постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-2801цс15 зроблено висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, в тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказала, що не вчиняла прогул, оскільки перебувала на лікарняному. На підтвердження поважності причин відсутності на роботі з 16.01.2023 позивач надала довідку №5193 від 16.01.2023 Центру первинної медико- санітарної допомоги Печерського району міста Києва, згідно якої вона перебувала на амбулаторному лікуванні з 16.01.2023 по 20.01.2023 з діагнозом гострий тонзиліт (а.с. 53).

Під час апеляційного перегляду справи представником відповідача адвокатом Довгалюк Л.І. заявлено клопотання про витребування з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Печерського району м. Києва підтвердження того, що ОСОБА_1 дійсно зверталась за медичною допомогою до цього закладу і перебувала на амбулаторному лікуванні з 16 по 20 січня 2023 року, оскільки в такому випадку позивачу необхідно було відкрити лікарняний лист. До того ж два інші працівники відповідача представили роботодавцю аналогічні довідки про хворобу у такий самий період і з таким самим діагнозом. Представник відповідача посилалась на те, що самостійно витребувати такі докази сторона відповідача невзмозі.

Житомирським апеляційним судом клопотання було задоволено.

14 листопада 2023 року на запит суду надійшов лист КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» № 2782-1518 від 30.10.2023, в якому повідомлено, що КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва ніколи не мало трудових відносин та відповідно ніколи не було місцем здійснення медичної практики ОСОБА_6 , у зв`язку з цим надані до суду довідки видані ОСОБА_6 мають ознаки підроблення. Також, додатково повідомлено, що протягом останніх двох років на адресу КНП «ЦПМСД» Печерського району м. Києва від різних правоохоронних органів та судів України приходили аналогічні запити щодо працевлаштування лікаря ОСОБА_6 та видачу медичних документів за її підписом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуєтеся на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).

З огляду на наведене, аналізуючи довідку №5193 від 16.01.2023 Центру первинної медико- санітарної допомоги Печерського району міста Києва, подану ОСОБА_1 на підтвердження обставин поважності причин відсутності її на роботі у зв`язку з хворобою, колегія суддів оцінює її як очевидно недостовірний доказ та не враховує при вирішенні справи.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої МОЗ України № 455 від 13 листопада 2001 року особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації (пункт 2.19). Проте вказана довідка обов`язкової умови зазначення часу проведеної консультації не містить.

Отже, позивач не надала належних та достовірних доказів на підтвердження поважності причин відсутності її на робочому місці протягом зазначеного періоду.

Відсутність працівника на роботі має бути зафіксовано актом про відсутність працівника на роботі. Законодавство не встановлює вимог до форми акта, тому він подається у довільній письмовій формі та підписується не менш ніж двома працівниками (наприклад, бухгалтером та директором). В акті має бути зафіксовано факт відсутності працівника на роботі протягом робочого дня.

Акт про відсутність працівника на роботі оформлюється безпосередньо в день нез`явлення працівника на роботі. У таких документах обов`язково зазначаються не тільки дата, а й певний час відсутності працівника.

Доданий ФОП ОСОБА_2 Акт від 16.01.2023 про відсутність на роботі працівників магазину ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підписаний ФОП ОСОБА_2 , та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які зафіксували факт відсутності ОСОБА_1 на роботі 16.01.2023.

Після фіксації факту відсутності працівника на роботі потрібно з`ясувати, чим така відсутність була викликана, запропонувати працівнику надати пояснення щодо своєї відсутності.

Пояснення ОСОБА_1 щодо відсутності її на роботі, які стали причиною звільнення, у матеріалах справи відсутні, проте неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення та не свідчить про порушення процедури звільнення, оскільки факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Наказом № 6- від 18.01.2023 ОСОБА_1 було звільнено з посади керуючого магазином GABIS «Центр взуття та одягу» Київ 3 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 112).

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі протягом усього робочого дня 16.01.2023, оскільки належних та достовірних доказів поважності причин відсутності на роботі вона не надала, звільнення відбулось в установленому законом порядку (проведено службову перевірку по факту відсутності на роботі), а тому колегія суддів приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України відбулось з дотриманням норм трудового законодавства.

Відтак, вимоги для поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу є безпідставними, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 3222гривні понесених нею витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 11 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 3222гривні судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.11.2023.

Головуючий Судді: