ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8547/23 Справа № 237/3377/23 Суддя у 1-й інстанції - Ліпчанський С.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової ПВ.П., Остапенко В.О.,

секретар судового засідання Гладиш К.І.,

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач- ТОВ "Аграрне підприємство " Придніпровське",

розглянув у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство" Придніпровське" на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 серпня 2023 року, ухваленого суддею Ліпчанським С.М. у місті Курахове Мар`їнського району Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "Аграрне підприємство " Придніпровське" про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позову зазначив, що 13.06.2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО«ПРИДНІПРОВСЬКЕ» було укладено Договір оренди землі, на підставі чого Відповідач фактично здійснює обробіток та використання земельної ділянки сільськогосподарського призначення за кадастровим номером: :02:000:0928 загальною площею 5,0400 га, що належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯД № 128574.

Відповідно до укладеного договору Відповідач зобов`язався платити позивачу ОСОБА_1 орендну плату у розмірі 11 010,29 грн, виплата якої, згідно з договором, має здійснюватись з «01» вересня по «31» грудня звітного року. Однак у 2022 році ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ» не здійснило виплату орендної плати за договором.

На звернення позивача ОСОБА_1 з проханням надати пояснення щодо причин несплати орендної плати за 2022 рік не отримано ніякої відповіді. Отже, починаючи з кінця 2022 року і по день звернення до суду Відповідач не сплачував ОСОБА_1 орендної плати передбаченої Договором оренди землі, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ТОВ "Аграрне підприємство" Придніпровське" про розірвання договору оренди землі задоволено.

Розірвано Договір оренди землі №б/н від 13.06.2018 року між ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО«ПРИДНІПРОВСЬКЕ» та ОСОБА_1 щодо оренди земельної ділянки за кадастровим номером: :02:000:0928 загальною площею 5,0400 га.

Скасовано Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44520066 від 10.12.2018 року, номер запису про інше речове право:29361298.

Стягнуто з ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО«ПРИДНІПРОВСЬКЕ на користь держави судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

ТОВ "Аграрне підприємство " Придніпровське", будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що умовами Договору оренду від 13 червня 2018. Укладеному між сторонами передбачено зокрема, що Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 183 505,75 грн. (п.5); строк дії Договору складає 7 років (п.8); орендна плата в грошовій формі в розмірі 6% від НГО складає 11 010,34 (п.9), а також погоджено, що з цієї суми Орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України; строк виплати орендної плати до 31 грудня звітного року (п.11). Вказує, що орендна плата за належну позивачу земельну ділянку після сплати податків та зборів складає 8 863,32 грн. Вказує, що позивачем зазначено неправдиву інформацію про те, що ТОВ «АП «Придніпровське» не сплачувало йому плату за 2022 рік. Наголошує на тому, що 30.06.2023 Товариством була виплачена позивачу орендна плата за 2022 рік, що підтверджено платіжною інструкцією №29399 від 30.06.2023 на суму 11 817,77 грн. Зазначає, що орендна плата за 2022 рік була виплачена з незначною затримкою, проте Товариство інформувало в телефонному режимі всіх своїх орендодавців про тимчасові незручності, які склалися у зв`язку зі збройною агресією рф на території України, починаючи з 2014 року, а з часу повномасштабного збройного вторгнення рф 24.02.2022 Товариство понесло ще більше втрат і певний час підприємство працювало в обмеженому режимі. Вказує, що збройна агресія рф на території України є тими обставинами непереборної сили, які призвели до тимчасової дестабілізації роботи підприємства. Відповідач вважає, що матеріали справи не містять доказів систематичної несплати орендної плати, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Також відповідач вважає, що позивач при подачі позову до суду не дотримався вимог ст.95 та ст.175 ЦПК України, на що суд першої інстанції не звернув уваги та прийняв позов у провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

27 листопада 2023 року через електрону пошту на адресу Дніпровського апеляційного суду від представника відповідача ТОВ АП «Придніпровське» Руднєвої Ірини надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 28.11.2023 на іншу дату, яке мотивоване тим, що Товариство не має можливості забезпечити явку свого представника до Дніпровського апеляційного суду через його зайнятість в Нікопольському міськрайонному суді Дніпропетровської області у справі №182/3072/23, що підтверджено копією судової повістки та ухвали суду від 13.09.2023.

Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст.17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Так, матеріалами справи встановлено, що рішення суду переглядається за апеляційною скарго сторони відповідача ТОВ АП «Придніпровське». Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 15 вересня 2023 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство " Придніпровське" на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 серпня 2023 року та призначено справу до апеляційного розгляду на 11.00 годину 28 листопада 2023 року.

22 листопада 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про проведення судового засідання, призначеного на 28 листопада 2023 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, згідно з положенням про Єдину судову інформаційну систему за допомогою сервісу відеозв`язку «EasyCon», яке ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада було задоволено та вирішено проводити судове засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Згідно із ст.372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на клопотання представника відповідача від 22.11.2023 про проведення судового засідання в режимімі відеоконференції, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони відповідача.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.06.2018 року в с. Сонцівка між ОСОБА_1 та ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ» було укладено Договір оренди землі.

Відповідно до копії Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 128574 земельна ділянка сільськогосподарського призначення за кадастровим номером: :02:000:0928 загальною площею 5,0400 га належить ОСОБА_1 .

Відповідно до копії акту визначення меж земельної ділянки на місцевості(в натурі), складеного 13.06.2018 року, встановлено, що земельна ділянка використовується в єдиному земельному масиві з урахуванням раціональної організації території за цільовим призначенням та розташована в межах, установлених актом про право власності на земельну ділянку серії ЯД № 128574, за кадастровим номером: :02:000:0928. Вищевказана земельна ділянка, відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки ОСОБА_3 передана ТОВ «АГРАРНЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПРИДНІПРОВСЬКЕ» в особі Сітковського В.С. на період до 2025 року.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , виходив з неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором оренди земельної ділянки.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи сторони відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі не можна визнати законним і належним чином обґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин між сторонами у справі).

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону "Про оренду землі", яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Згідно зі статтею 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

На вимогу однієї із сторін договір відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі" може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Положеннями статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" визначено права та обов`язки орендодавця і орендаря, а саме: орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Орендар, у свою чергу, має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі, за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження та зобов`язаний приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку.

Статтею 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою, як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі N183/262/17 (провадження N61-41932сво18) зроблено правовий висновок щодо підстав для розірвання договору оренди землі з урахуванням пункту "д" частини першої статті 141 ЗК України: "Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться".

Отже, аналіз змісту статей 24, 25 Закону України "Про оренду землі" та пункту "д" частини першої статті 141 ЗК України дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підставу для розірвання договору оренди. При цьому факт несплати орендної плати стосується випадків як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі N912/1385/17 (провадження N12-201гс18) сформульовано такий правовий висновок: "враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі N 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі N 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність".

Зазначений підхід до вирішення питання щодо можливості розірвання договору судом з підстави істотності допущеного орендарем порушення договору шляхом систематичної несплати орендної плати є сталим та підтверджується релевантною практикою суду касаційної інстанції. Зокрема, аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі N689/1101/18 (провадження N61-10292св20), від 27 жовтня 2021 року у справі N573/1833/20 (провадження N61-7138св21), від 22 листопада 2021 року у справі N341/609/20 (провадження N61-10091св 21), від 24 листопада 2021 року у справі N357/15284/18 (провадження N61-13518св21), від 08 грудня 2021 року у справі N357/452/21 (провадження N61-7721св21).

Так, судом першої інстанції було встановлено та стороною відповідача не заперечувалось, що позивач дійсно не отримав своєчасно (до 31.12.2022 року) оренду плату за 2022 рік.

При цьому, стороною відповідача підтверджено, що орендна плата за 2022 рік була виплачена позивачу 30 червня 2023 року у повному розмірі, що підтверджено копією платіжної інструкції №29399 від 30 червня 2023 на суму 11 817,77 грн. (а.с.33).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позиція сторони позивача зводиться до того, що відповідач неналежно виконує умови договору оренди, що полягає у несплаті йому орендної плати, що є істотним порушенням умов договору та підставою для розірвання спірного договору.

Колегія суддів дослідивши надані сторонами докази дійшла висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено систематичну несплату ТОВ АП «Придніпровське» оредної плати позивачу за користування належною йому земельною ділянкою, оскільки відповідач затримав сплату орендної плати за 2022 рік, однак виплатив її у червні 2023 року, доказів того, що мала місце недоплата орендної плати або орендна плата не була виплачена позивачу за іншій період ніж 2022 рік, матеріали справи не містять, а відтак підстав для розірвання договору оренди за несистематичну сплату оренду (два та більше випадки) немає.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні, заявлених позовних вимог у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки судом апеляційної інстанції судове рішення скасовано з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції в розмірі в розмірі 1610,40 грн. Витрати понесені позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції залишаються за ОСОБА_1 .

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство " Придніпровське" задовольнити.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 16 серпня 2023 року, яким задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені доТовариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство "Придніпровське" про розірвання договору оренди землі скасувати, ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрне підприємство " Придніпровське" витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 1610,40 грн. (одну тисячу шістсот десять гривень 40 копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: