Справа № 715/3249/22
Провадження № 2/715/37/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року смт. Глибока

Глибоцький районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретаря судового засідання Затолошної Р.В.

учасники процесу:

представник позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області до ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

Кам`янецька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 04.05.2022 року до сільської ради надійшло колективне звернення жителів с. Старий Вовчинець про те, що відповідач ОСОБА_4 встановив незаконно залізобетонну споруду по АДРЕСА_1 . Посилається на те, що створеною комісією було проведено обстеження земельної ділянки та рекомендовано відповідачу протягом 3-х днів забрати конструкцію огорожі та закопані дерев`яні стовпи для проїзду по вказаній земельній ділянці.

Вказує на те, що відповідач відмовляється виконати рішення комісії в добровільному порядку.

Посилається на те, що відповідач ОСОБА_4 не отримував державного акту на спірну змелену ділянку та не здійснив державну реєстрацію права власності чи іншого права. Вважає, що земельна ділянка, доступ до якої загородив відповідач ОСОБА_4 є земельною ділянкою комунальної власності.

Просить суд, ухвалити рішення яким зобов`язати ОСОБА_4 повернути у володіння і користування територіальної громади в особі Кам`янецької сільської ради земельну ділянку орієнтованою площею 0,12 га, яка розташована на території Кам`янецької сільської ради по АДРЕСА_1 шляхом знесення (демонтажу) самовільно встановленої огорожі.

21 грудня 2022 року представник відповідача Петро Поляк направив до суду відзив на позов, в якому вказав, що рішенням Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 11.11.2010 року № 11-1/10 затверджено матеріали технічної документації земельних ділянок по передачі їх ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність на території с. Старий Вовчинець загальною площею 0,3478 га, в тому числі 0,1518 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та 0,1960 га для ведення особистого селянського господарства.

Вказує на те, що ОСОБА_6 відмовився від права користування земельною ділянкою площею 0,12 га, тому на підставі заяви його довірителя рішенням Старовочинецької сільської ради від 05.08.2011 року № 112-78/11 йому надано у користування земельну ділянку із земель запасу сільської ради площею 0,12 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Вказував на те, що рішенням Старовочинецької сільської ради від 05.08.2011 року № 118-7/11 «Про внесення змін до рішення 1 сесії IV скликання від 11 листопада 2010 року № 11-1/10 «Про розгляд матеріалів технічної документації до приватизації земельних ділянок» затверджено матеріали технічної документації земельних ділянок по передачі їх ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність на території с. Старий Вовчинець.

Зазначає, що вказані обставини встановлені рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанції у справі № 715/235/18 за позовом ОСОБА_4 до Старовивчинецької сільської ради про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання дії незаконними та усунення перешкод в користуванні земельними ділянками.

Посилаючись на те, що рішенням Старовочинецької сільської ради від 05.08.2011 року № 112-78/11 позивачу надано у користування земельну ділянку із земель запасу сільської ради площею 0,12 га, затверджено матеріали технічної документації, вважає, що спірна земельна ділянка не є комунальною власністю, його довіритель правомірно нею володіє, його користування не є самочинне.

Просить суд відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні підтримав, просив суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, що викладені у відзиві на позов.

Третя особа ОСОБА_3 просив позов задовольнити, вказував на те, що відповідач поставивши огорожу створив йому перешкоди у проїзді до його земельної ділянки.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що рішенням Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 11 листопада 2010 року №ІІ-І/10 затверджено матеріали технічної документації земельних ділянок по передачі їх безоплатно у приватну власність позивачу ОСОБА_4 на території с. Старий Вовчинець Глибоцького району Чернівецької області. Передано ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність земельні ділянки площею 0,3478 га, в тому числі: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,1518 га по АДРЕСА_1 ; для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,1960 га, з них 0,0297 га обмеження охоронна зона АДРЕСА_2 на території Старововчиненцької сільської ради Глибоцького району.

Внаслідок відмови ОСОБА_6 від права користування земельною ділянкою площею 0,12 га та на підставі заяви ОСОБА_4 про надання йому у користування зазначеної земельної ділянки рішенням Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 05 серпня 2011 року №112-7/11 останньому надано у користування земельну ділянку із земель запасу сільської ради площею 0,12 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, місце знаходження земельної ділянки: по АДРЕСА_3 , на території Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області.

Рішенням Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 05 серпня 2011 року №118-7/11 «Про внесення змін до рішення 1 сесії VI скликання від 11 листопада 2010 року №11-1/10 «Про розгляд матеріалів технічної документації по приватизації земельних ділянок» затверджено матеріали технічної документації земельних ділянок по передачі їх ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність на території с. Старий Вовчинець Глибоцького району Чернівецької області.

Передано ОСОБА_4 безоплатно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,4679 га, в тому числі: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку площею 0,2276 га, по АДРЕСА_3 , на території Старововчиненцької сільської ради Глибоцького району; для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0,2403 га, з них: 0,0297 га обмеження охоронна зона АДРЕСА_2 на території Старововчиненцької сільської ради Глибоцького району. Землевпоряднику сільської ради внести відповідні зміни в земельно-облікові документи та встановити контроль за цільовим використанням земельної ділянки.

Земельна ділянка площею 0,12 га, яка була передана ОСОБА_4 у користування рішенням Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 05 серпня 2011 року №112-7/11 включена до складу земельної ділянки загальною площею 0,4679 га, наданої йому безоплатно у приватну власність на підставі рішення Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 05 серпня 2011 року №188-7/11 та внесено зміни до рішення сільської ради № 11-1/10 від 11.11.2010 року щодо загального розміру земельної ділянки, яка передана йому безоплатно у власність.

Рішення Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 05 серпня 2011 року № 112-7/11 та №118-7/11 є чинними.

Вказані обставини неодноразово встановлені рішеннями судів у справі № 715/235/18 за позовом ОСОБА_4 до Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання дій незаконними та усунення перешкод в користуванні земельними ділянками. А тому в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Згідно з ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

В силу ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (ч.8 ст.118 ЗК України).

В силу ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як роз`яснив Пленум ВСУ у постанові від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з 01 січня 2002 року відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Разом з тим, слід зазначити, що суд касаційної інстанції у своєму рішенні від 20.11.2020 року переглядаючи справу 715/235/18 в касаційному порядку вказав, що особа, яка отримала відповідне рішення уповноваженого органу державної влади про передачу у власність земельної ділянки, має усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням, щодо оформлення наданої їй у власність землі (одержання державного акту на право власності на землю, пізніше реєстрацію права власності).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод підлягає застосуванню для захисту правомірних очікувань щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною майна.

Концепт законних очікувань знайшов свої тлумачення в багатьох рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» Європейський суд з прав людини постановив, що статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та свобод людини можна застосовувати для захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати таке рішення дійсним та розраховувати на певний стан речей.

Отже, за наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність земельної ділянки відповідачу, у ОСОБА_4 виникли правомірні очікування мирно володіти майном, які є об`єктом правового захисту згідно зі статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції та національного законодавства України.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просить суд зобов`язати відповідача ОСОБА_4 повернути у володіння та користування територіальної громади земельну ділянку площею 0,12 га по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно встановленої огорожі. Разом з тим, суд приходить до висновку, що такі вимоги є безпідставними. Як вже зазначалося, відповідач ОСОБА_4 правомірно володіє спірною земельною ділянкою на підставі чинного рішення сільської ради про передачу йому вказаної земельної ділянки. Вказану ділянку не можна вважати самовільно зайнятою.

Крім того, позивачем не доведено ту обставину, що відповідач, встановив огорожу на самовільно захопленій земельній ділянці, яка належить до земель комунальної власності. Так, відсутні будь які докази місця розташування спірної земельної ділянки, площа накладання, тощо.

Встановлено, що 11 травня 2022 року, створеною комісією Кам`янецької сільської ради, складено акт, яким встановлено, що ОСОБА_4 не дотримано детального плану та ним створено перепони на проїзді загального користування та рекомендовано ОСОБА_4 протягом 3-х днів усунути перешкоди (забрати конструкції огорожі та закопані стовпи) для можливого проїзду згідно детального плану.

Постановою адміністративної комісії Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про накладення адміністративного стягнення № 04 від 07 липня 2022 року визнано ОСОБА_4 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 850 грн.

Однак, рішенням Глибоцького районного суду від 23.09.2022 року вказану постану скасовано. Даним рішенням та рішенням цього ж суду від 05.09.2019 року у справі 715/235/18 встановлено, що згідно висновку судової земельно-технічної експертизи №481 від 23 вересня 2018 року експертом не встановлено місцезнаходження дороги повз канаву, яка зазначена на схемі дороги по вул. Молодіжній під`їзду до земельних ділянок гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , затвердженою рішенням XX сесії VI скликання Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області. Станом на день проведення експертизи, експертом не встановлено ознак існування дороги зазначеної на схемі та затверджена рішенням Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 18 листопада 2017 року.

При цьому встановлено, що зазначена на схемі дорога по АДРЕСА_1 до земельних ділянок гр. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 буде проходити по території земельної ділянки 0,1100 га, що перебуває у фактичному користуванні гр. ОСОБА_4 .

Тобто, експертом підтверджено невідповідність технічної документації та інших документів щодо встановлення під`їзду (дороги) вимога чинного законодавства. Більше того, в судовому засіданні встановлено, що спірна дорога під час проведення експертизи не була виявлена.

Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф.

Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Відповідно до статті 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до частин першої, другої ї статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено самовільне зайняття земельної ділянки відповідачем.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що спірна земельна ділянка не є самовільно захопленою, а також недоведеність позовних вимог щодо того, що огорожа встановлена ОСОБА_4 знаходиться поза межами наданої йому земельної ділянки та створює перешкоди позивачу, суд приходить до висновку, що дана позовна заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 3-13, 19, 23, 76-81, 141, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Кам`янецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області до ОСОБА_4 , треті особи на стороні позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 березня 2023 року.

Суддя: