Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2087/21
Провадження № 2/945/273/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Войнарівського М.М. за участі секретаря Пєскова В.В., розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про встановлення факту та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області через свого представника адвоката Порошину Н.Г. з позовною заявою про встановлення факту та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтувала тим,що позивач, є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 (дошлюбне- ОСОБА_3 ), будучи її двоюрідною сестрою, але позбавлена можливості позасудовому порядку вирішити питання про оформлення та реалізацію своїх спадкових прав, оскільки лише у судовому порядку можливо встановити факти, що мають юридичне значення. Так, ОСОБА_4 (батько позивачки) та ОСОБА_5 (після шлюбів ОСОБА_3 ,потім ОСОБА_6 - мати ОСОБА_2 -) є рідними братом та сестрою, оскільки їх рідні батьки:мати - ОСОБА_7 та батько ОСОБА_8 . ОСОБА_9 після укладення шлюбу має прізвище « ОСОБА_10 ». ОСОБА_11 , після укладання шлюбу 16.08.1972року мала прізвище « ОСОБА_12 ». ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Криконе (Молдова), але в свідоцтві про смерть зазначена як « ОСОБА_3 », яке є її дошлюбним прізвищем,однак у паспорті та інших особистих документах зазначене її прізвище « ОСОБА_12 ». У той же час ОСОБА_2 , (дошлюбне- ОСОБА_3 ) була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 та працювала в КСП «Космос». На підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 11.09.1997 № 246 їй 30.09.1997 видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 12,13 га на території Безводненської сільської ради, але у державному акті на вказану земельну ділянку допущено описку та зазначене прізвище « ОСОБА_12 » замість « ОСОБА_12 ». Після смерті ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) відкрилась спадщина, яка складається з вищевказаної земельної ділянки. Заповіт ОСОБА_2 не склала, оскільки дітей вона не мала, інших живих спадкоємців, крім позивачки, не має. Постановою приватного нотаріусу Миколаївського районного нотаріального округу Лактіоновою С.Л. від 18.05.2021 № 192/02-31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після двоюрідної сестри ОСОБА_2 оскільки не підтверджено належним чином факт родинних стосунків між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також пропуску строку подачі заяви на прийняття спадщини. Свідоцтво про смерть, видане на ім`я ОСОБА_11 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Крикове (Молдова) та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено акт про смерть за № 31 від 27.04.2016, зареєстрований примарією ОСОБА_13 , належить саме ОСОБА_2 , яка мала дошлюбне прізвище - « ОСОБА_3 », тому на думку позивача підтверджують факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянки України ОСОБА_2 (дошлюбне ОСОБА_3 ), яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Крикове (Молдова). Однак, з огляду на міжнародне законодавство, внесення до реєстрів цивільного стану запису про смерть особи, про що такі відомості зареєстровано в реєстрах іншої держави (Молдова), виключає можливість органів цивільного стану України вчинити такі дії вдруге, що вимагає підтвердження факту смерті ОСОБА_2 у судовому порядку з метою подальшого оформлення спадкових прав позивача. У той же час, позивач з об`єктивних поважних причин у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Зокрема, позивачці тривалий час не було відомо про смерть сестри - ОСОБА_2 , оскільки свідоцтво про смерть було видано на її дошлюбне прізвище ОСОБА_3 , що перешкоджало позивачці з`ясувати факт смерті сестри та своєчасно звернутися до нотаріуса. Крім того, питання встановлення такого факту пов`язано із необхідністю отримання відповідних підтверджуючих документів про смерть та їх перекладу/легалізації на території України. До того ж, позивачка тривалий час проходила стаціонарне лікування, хірургічне втручання від онкозахворювання, а у минулому році втратила сина, що потягло суттєве погіршення стану здоров`я. При цьому, за відомостями Спадкового реєстру спадкову справу після ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заведено, тобто до цього часу за спадщиною після ОСОБА_2 до нотаріусу ніхто не звертався, ніяких заяв не подавав. Заяву про відмову від прийняття спадщини позивачка не подавала, від права на спадкування не усунута і бажає прийняти спадщину. Спадщина, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 ніким не прийнята, а також не визнана судом відумерлою. На підставі вищенаведеного позивач просить встановити факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянки України ОСОБА_2 (дошлюбне- ОСОБА_3 ), яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Крикове (Молдова), встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_1 (дошлюбне- ОСОБА_14 ) є двоюрідною сестрою ОСОБА_2 (дошлюбне- ОСОБА_3 ), та встановити факт, що має юридичне значення, а саме: належність державного акту серії МК №7102а, ОСОБА_2 виданого на прізвище " ОСОБА_12 "; визначити ОСОБА_1 додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті двоюрідної сестри ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.10.2021року відкрито провадження у даній справі та постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 29.07.2022року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та її представник в останнє судове засідання не з`явилися, при цьому представником позивача надана суду заява, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу без їх участі.

Представник відповідача Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, при цьому надав суду заяву, якою визнав позовні вимоги та просив суд розглянути справу без його участі.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Порядок проведення державної реєстрації смерті врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5.

Пунктом «ґ» ч. 1 розділу 5 «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в України»,затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5 передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Частиною першою статті 6 Закону повноваження щодо державної реєстрації смерті в Україні покладено на відділи державної реєстрації актів цивільного стану та виконавчі комітети сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про становлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Згідно зі ст. 14 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Відповідно до архівної виписки із запису про реєстрацію шлюбу серія НОМЕР_1 між ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,уродженець м.Шолданешти, Республіка Молдова та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженка м.Крикове, муніципій Кишинів, Республіка Молдова, зареєстровано шлюб 16.08.1972року, актовий запис №27.

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Безводненської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №124 від 18.03.2020року сестра ОСОБА_1 ,1951року народження- ОСОБА_2 ,була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_2 з 17.09.1988 року та вибула без зняття з реєстраційного обліку 25.10.2008року.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженка м.Крикове,муніципій Кишинів,Республіка Молдова померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ,актовий запис № 31,зареєстрований примарія Крикове, муніципій Кишинів.

У судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_17 ,яка вказала, що вона працювала на пошті, була знайома з ОСОБА_2 ,яка її попередила,що на адресу останньої будуть надходити листи на її дошлюбне прізвище, а саме: « ОСОБА_3 ». За таких обставин суд дійшов до висновку, що доводи позивача в цій частині знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, тому вимога про встановлення факту смерті особи, підлягає задоволенню.

Стосовно вимог про встановлення факту родинних відносин.

Згідно п. 1 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 ,в м.Крикове,муніципій Кишинів,Республіка Молдова,в графі мати вказана ОСОБА_18 в графі батько ОСОБА_19 ,що підтверджується копією архівної виписки із запису акта про народження серія НОМЕР_3 .

Відповідно до архівної виписки із запису акта про реєстрацію шлюбу серія НОМЕР_4 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_6 змінила прізвище на « ОСОБА_3 » реєструючи шлюб 06.11.1953року з ОСОБА_21 ,актовий запис №19.

Згідно архівної виписки із запису акта про народження серія НОМЕР_5 ОСОБА_20 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в АДРЕСА_3 ,графі батько вказаний ОСОБА_22 ,в графі мати вказана ОСОБА_23 .

Як вбачається з архівної виписки з запису акта про народження серія НОМЕР_6 ОСОБА_24 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 ,в графі батько вказаний ОСОБА_22 ,в графі мати вказана ОСОБА_23 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_7 позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 в с.Криково, в графі батько вказаний ОСОБА_25 ,в графі мати ОСОБА_26 .

Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_8 позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_10 » реєструючи шлюб 14.11.1970року з ОСОБА_27 .

Враховуючи те,що обставини на які посилається позивач, долучені до позову копії документів та пояснення, надані в ході судового засідання узгоджуються між собою, суд вважає, що доводи позивача в цій частині знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а факт родинних відносин підтверджується наявними доказами по справі.

Стосовно вимог про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові якої, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» убачається, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Відповідно до чинного законодавства України, встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі (трудовій книжці) не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, здійснюються у судовому порядку.

Частиною 2 п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що на підставі ст. 273 ЦПК України, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю МК № 7102а передана ОСОБА_2 у приватну власність земельна ділянка площею 12.13га, яка розташована на території Безводнянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 11.09.1997 року №246.

Отже, спірна земельна ділянка має визначену площу, та зареєстроване право власності на неї.

З наявної в матеріалах справи копії паспорта громадянина України серія НОМЕР_9 , виданий на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії трудової книжки вбачається, що остання була заповнена на ім`я « ОСОБА_2 » ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Безводненської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №124 від 18.03.2020року ОСОБА_2 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 з 17.09.1988року та вибула без зняття з реєстраційного обліку 25.10.2008року.

На підставі наданих та досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає доведеним факт належності ОСОБА_2 Державного акту на право власності на земельну ділянку серії серії МК № 7102а, який виданий на підставі розпорядження Миколаївської районної державної адміністрації від 11.09.1997року №246.

Що стосується визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до цієї норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Звернувшись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зобов`язаний повідомити суду поважні причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкодили йому звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а також надати докази на підтвердження своїх доводів та вимог.

Частина третя статті 1272 ЦК України може застосовуватись, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Рішення обґрунтовується лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку та досліджені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовані вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16 та у постановах Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц.

Крім того, у постанові від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 Верховний Суд дійшов висновку, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносини між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, а також у постановах Верховного Суду від 20.09.2023року у справі №638/16540/20.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 зазначено, що перебування спадкоємців за межами країни не є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які унеможливили чи в інший спосіб перешкодили вчасно здійснити таку дію.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов до висновку, що необізнаність позивача про смерть спадкодавця, не є поважними причинами пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини в розумінні закону.

Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного(стаціонарного)хворого позивач ОСОБА_1 в період часу з 18.08.2020року по 25.08.2020року перебувала на лікуванні в КНП «Миколаївський обласний центр онкології» Миколаївської обласної ради.

Судом також враховано тривалість пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, яка складає більш ніж 5 років, спадкодавець помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 18.05.2021року.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність поважності причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом та вважає, що позивач не довів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже ним не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ,паспорт серія НОМЕР_10 ; РНОКПП НОМЕР_11 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) до Веснянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області(ЄДРПОУ 20883438;вул..Центральна,6 с.Весняне Миколаївського району Миколаївської області) про встановлення факту та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити частково.

Встановити факт смерті особи жіночої статі,громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,уродженка с.Крикове,Республіка Молдова, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Крикове,муніципій Кишинів,Республіка Молдова.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ,паспорт серія НОМЕР_10 ; РНОКПП НОМЕР_11 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ).

Встановити факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного акта на право приватної власності на землю серія МК № 7102а.

В задоволенні іншої частини вимог-відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя М.М.Войнарівський