СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18005/23

пр. № 2/759/5044/23

08 листопада 2023 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Твердохліб Ю.О.

за участю секретаря судових засідань Вінцковської О.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на свою користь з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 758 000,00 грн основного боргу.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 01.01.2018 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів, за яким вона передала, а позичальник ( ОСОБА_2 ) отримала грошові кошти в сумі 758 000,00 грн та зобов`язується повернути в строк до 01.01.2023 року на умовах визначених договором позики, однак у вказаний строк ОСОБА_2 грошові кошти не повернуті. Оскільки ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів, вона звернулась до суду для примусового стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 11-12).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 14).

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала з підстав, вказаних в позовній заяві, зазначила, що відповідач позичила в неї кошти на власні потреби, чекала повернення коштів, однак так і не отримала свої кошти.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, вказала, що борг вона повернути зараз не в змозі.

Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Суд, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом встановлено, що 01.01.2018 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено договір позики (поворотної фінансової допомоги), згідно якого позикодавець ( ОСОБА_1 ) надала позичальнику ( ОСОБА_2 ) суму грошової позики в розмірі 758 000,00 грн, позика підлягає поверненню до 01.01.2023 року (а.с. 3-5).

Договір підписано двома сторонами, недійсним у встановленому законом порядку не визнаний.

Відповідач свої зобов`язання не виконує, до теперішнього часу ніяких сум в рахунок повернення боргу позивачу не виплатила.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як зазначено у ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Обов`язок позичальника повернути позику визначений ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Судом встановлено, та не заперечувалось ОСОБА_2 , що в порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, в передбачені договором строки позика не погашена, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість за договором позики у розмірі 758 000,00 грн.

Відповідно до частини 4. ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З огляду на зазначене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що обставини не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики, відповідачем не було повернуто борг в строк, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона договору (позивач) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, відтак, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи визнання позову відповідачем під час підготовчого розгляду до початку розгляду по суті, то з неї необхідно стягнути судовий збір у дохід держави у розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би з неї стягненню у випадку невизнання нею позову, відповідно до ставки судового збору, передбаченої ЗУ «Про судовий збір», що буде відповідати інтересам держави та не буде порушувати права сторін.

Таким чином, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у в розмірі 3790,00 грн.

Керуючись статтями 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 01 січня 2018 року в розмірі 758 000 (сімсот п`ятдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 790 (три тисячі сімсот дев`яносто) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлено 13.11.2023 року

Суддя Ю.О. Твердохліб