Провадження №2/523/1650/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"25" жовтня 2023 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
при секретарі - Магденко С.В.,
розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про примусове виселення,-
31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про примусове виселення.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братами.
Їх батько ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане повторно 04.09.2019 серія НОМЕР_1 . Їх мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане повторно 04.09.2019 серія НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджусться свідоцтвом про смерть видане 10.02.2019 серії НОМЕР_3 .
Після його смерті залишилось нерухоме майно, яке належить спадкодавцю на праві приватної власності, а саме: квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 40.2 кв.м, житлова площа 22.2 кв.м на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 3-854, виданий 21.05.2008, видавник: державний нотаріус Четвертої ОДНК Бойченко О.Є..
18 грудня 2017 року ОСОБА_3 зареєстрував у спірній квартирі ОСОБА_2 , яка по теперішній час там зареєстрована та проживає за даною адресою.
ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем зазначеного нерухомого майна та є спадкоємцем другої черги. Спадкоємців першої черги у ОСОБА_3 не має.
ОСОБА_1 подав своєчасно до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі заяву про прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційним листом з Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі від 19.03.2019 №995/0116 адресованого на ім`я ОСОБА_1 із змісту якого вбачається, що заява про прийняття спадщини від 18.03.2019 за вхідним номером №507/01/16 долучена до спадкової справи за №200/2019.
У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 затягує розгляд вище вказаної справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом без отриманого свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності на нерухоме майно.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Витребувано від Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради інформацію про наявність зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 у житловому приміщенні, а саме за адресою: АДРЕСА_2 з 18.12.2017 року по теперішній час.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2023 року закрито підгтовче провадження по справі та призначено розгляд справи по суті позовних вимог.
Сторони у судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи були повідомлені судом належним чином, про причини не явки суд не повідомили.
25 жовтня 2023 року адвокат позивача ОСОБА_1 Тонкошкур В.Л. надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просила суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.
25 жовтня 2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли до суду пояснення по справі, в яких просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не набув права власності на квартиру, а тому у нього відсутнє право для звернення до суду із вказаним позовом. Крім того, зазначила, що вона тривалий час постійно проживає та є зареєстрованою у вказаній квартирі, а спірне майно є її єдиним житлом у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи.
Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.
Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги є доказаними, є обґрунтованими, підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу ,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
18 грудня 2017 року ОСОБА_3 зареєстрував у спірній квартирі ОСОБА_2 , яка по теперішній час там зареєстрована та проживає за даною адресою.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 ( брат позивача) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , після його смерті відкрилась спадщина на вище вказану квартиру.
Позивач ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_3 та єдиним спадкоємцем зазначеного нерухомого майна. Спадкоємців першої черги у ОСОБА_3 не має.
Позивач ОСОБА_1 подав до Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі заяву про прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційним листом з Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі від 19.03.2019 №995/0116 адресованого на ім`я ОСОБА_1 із змісту якого вбачається, що заява про прийняття спадщини від 18.03.2019 за вхідним номером №507/01/16 долучена до спадкової справи за №200/2019.
Однак, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2022 року по справі було винесено рішення та у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного суду від 17 січня 2023 року вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права , за винятком випадків, коли втручання здійснювалося згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам , для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших громадян.
Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення державною статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не було до держано.
Підсумовуючи висновки про принципи застосування ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе лише за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену п. 2 ст. 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її вселення буде оцінено на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.
Відповідач проживає та була зареєстрована в спадковій квартирі з дозволу брата позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом та пов`язане з особою бувшого власника квартири, який помер.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язані, тому право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.
Реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органами реєстрації, до яких, відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», належать виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Цією статтею передбачено й порядок зняття з реєстрації, що є компетенцією органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, а не суду.
Згідно із п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК ( 435-15 ) є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.
При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.
Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).
Отже, системний аналіз зазначених норм права та їх тлумачення свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Проте, відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.
Враховуючи, те що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті його брата ОСОБА_3 , який вступив та набув право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті його брата ОСОБА_3 , а відповідачка ОСОБА_2 не є членом сім`ї ОСОБА_1 , тому втратила право користування житловим приміщенням вищевказаною квартирою, та підлягає примусовому виселенню із спірної квартири.
Щодо розподілу судових витрат слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно із ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1073,40 гр
Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263 -265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, про примусове виселення - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Виселити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) із квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 1073,40 гр.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 02 листопада 2023 року.

Суддя: Аліна С.С.