ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6784/23 Справа № 932/61/22 Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

головуючого судді Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 12 липня 2018 року між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк») укладено кредитний договір № 613/55, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 44 845,00 грн зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,99 % річних, з кінцевим строком повернення до 11 липня 2021 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути в передбачений кредитним договором строк кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі.

Відповідно до договору добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 від 01 грудня 2018 року, укладеного між АТ «Ощадбанк» та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» (далі ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.»), останнє приймає на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами договору страхування, виплатити АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування. Страховим випадком за договором страхування є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника АТ «Ощадбанк» в наслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин.

Позивач зазначав, що з 21 грудня 2019 року відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість на загальну суму 7 629,28 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 7 018,42 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 610,86 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом понад шістдесят календарних днів, настав страховий випадок. За результатами розгляду заяви про настання страхового випадку, яку отримано від АТ «Ощадбанк», ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування. Платіжними дорученнями № 11411 від 23 липня 2020 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», виплатило АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування по зобов`язанням відповідача в розмірі 7 629,28 грн.

Позивач вказував, що відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У зв`язку з чим до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» перейшло право вимоги до відповідача на виплачену суму.

Між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» (первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20 травня 2021 року.

Відповідно до вказаного договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами добровільного страхування кредитів (п.2.1., пп.1.1.3). Боржники особи, які відповідальні за завдання матеріальних збитків, за фактом настання яких первісний кредитор визнав завдані матеріальні збитки страховими випадками та здійснив страхові виплати/страхові відшкодування на користь страхувальника по укладеному договору добровільного страхування кредитів (п.п.1.1.1 вищезгаданого договору). Перелік боржників, до яких новий кредитор має права вимоги на визначену суму, зазначені в реєстрі прав вимог, що наведені в додатку № 1 до договору № 01-05 про відступлення права вимоги (цесії) від 20 травня 2021 року.

З метою досудового врегулювання спору позивачем надіслано відповідачу претензію (повідомлення) № 1003.02.20-1 від 15 червня 2021 року, проте станом на дату подання цієї позовної заяви відповідачем не відшкодовано фактичних витрат в порядку регресу.

Ураховуючи викладене, позивач виклав вимогу про стягнення з відповідача на його користь 7 629,28 грн фактичних витрат та судового збору в розмірі 908,00 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року у задоволення позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклала вимогу про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга позивача обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та вважає, що матеріалами справи підтверджено факт наявності у відповідача кредитної заборгованості перед АТ «Ощадбанк», яка була погашена за рахунок страхової виплати, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.

Разом з тим, поштове відправлення, адресоване відповідачу повернулось не врученим з відміткою на конверті про те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

За відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.43).

Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру заборгованості відповідача по кредитному договору та її складових на дату настання страхового випадку, не надано розрахунків такої заборгованості, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити правомірність розміру виплати страховою компанією АТ «Ощадбанк» страхового відшкодування, а відтак впевнитись в обґрунтованості позовних вимог.

Однак, суд апеляційної інстанції не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Судом апеляційної інстанції установлено, що 12 липня 2018 року між ОСОБА_2 та АТ «Ощадбанк» укладено кредитний договір № 613/55, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 44 845,00 грн зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 17,99 % річних, з кінцевим строком повернення до 11 липня 2021 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути в передбачений кредитним договором строк кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі (а.с.7-12).

Вказаний кредитний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою АТ «Ощадбанк» та особисто ОСОБА_2 , зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі статті 629 ЦК України цей договір є обов`язковим для виконання.

Відповідно до договору добровільного страхування кредитів № 18.215040.1601-0286 від 01 грудня 2018 року, укладеного між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.», останнє приймає на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку, передбаченого умовами договору страхування, виплатити АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування. Страховим випадком за договором страхування є факт первинного (першого у часі) виникнення збитків у страхувальника АТ «Ощадбанк» внаслідок невиконання/часткового невиконання позичальниками понад 60 календарних днів своїх зобов`язань з повернення суми кредиту (або його частини) та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, з будь-яких причин (а.с.20-24).

З 21 грудня 2019 року відповідач не виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість на загальну суму 7 629,28 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту 7 018,42 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом 610,86 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань перед АТ «Ощадбанк» з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитами понад шістдесят календарних днів, настав страховий випадок.

22 липня 2020 року за результатами розгляду заяви про настання страхового випадку, яку отримано від АТ «Ощадбанк», ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» складено страховий акт № Дніп10003.02.20-1 та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування (а.с.26).

Платіжними дорученнями № 11411 від 23 липня 2020 року ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» виплатило АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування по зобов`язанням відповідача в розмірі 7 629,28 грн (а.с.26 зворот).

Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх неповернення у відповідності до умов договору, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «Ощадбанк» за кредитом в розмірі 7 018,42 грн та за відсотками в розмірі 610,86 грн. Доказів зворотного суду не надано.

Пунктом 16 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що видами добровільного страхування можуть бути зокрема страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту).

Встановлено, що банк застрахував свої збитки у випадку неповернення чи неповного повернення позичальниками кредитів у ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» і остання здійснила виплату в сумі 7 629,28 грн як страховий платіж.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Судом апеляційної інстанції взято до уваги, що позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги вірно послався на правові норми закону у спірних правовідносинах, а саме на статтю 993 ЦК України та статтю 27 Закону України «Про страхування». Однак вважав, що відшкодування фактичних витрат відбувається в порядку регресу, що не відповідає правовій природі спірних правовідносин.

Регрес це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц.

Відтак, право грошової вимоги до ОСОБА_2 в сумі 7 629,28 грн перейшло від АТ «Ощадбанк» до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.».

В подальшому, 20 травня 2021 року між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), де обумовлено перехід права грошової вимоги до ОСОБА_2 в сумі 7 629,28 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, у відповідності до вимог закону, до ФОП ОСОБА_1 перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_2 в сумі 7 629,28 грн. в порядку суброгації і як вбачається з обставин справи, така грошова вимога не погашена відповідачем, а тому порушене право підлягає судового захисту шляхом стягнення такої суми коштів.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, підтверджені належними доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів підлягають задоволенню.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7 629,28 грн.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи (пункт 1 частини першої статті 376 ЦПК України).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі апеляційний суд виходить з наступного.

Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги позивача задоволено повністю, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 270,00 грн, сплаченого останнім за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд керується статтею 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Представник позивача у своєму клопотанні від 20 липня 2022 просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Вирішуючи таку вимогу, суд з урахуванням вимог статті 137 ЦПК України, дійшов висновку, що такі підтверджені належними доказами, зокрема, договором про надання правової допомоги № 5 від 20 травня 2021 року, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , актом приймання-передачі послуг професійної правової допомоги № 10/01 від 04 січня 2022 року, згідно якого вартість послуг, наданих адвокатом становить 3 000,00 грн, квитанцією від 13 січня 2022 року, згідно якої ФОП ОСОБА_3 отримав кошти від ФОП ОСОБА_1 за надану правову допомогу.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який вирачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі, а відтак з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Керуючись статтями 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7 629,28 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 2270,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2023 року.

Судді: