Номер провадження: 22-ц/813/5274/23
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Лупши В.В.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2023 року, ухваленого Київським районним судом м. Одеси у складі: судді Бескровного Я.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням суду 10 вересня 2015 року.

Відповідач є батьком їхніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання яких визначено із нею на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 вересня 2015 року.

Посилаючись на те, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, інших осіб на утриманні не має, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше ніж розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

У відзиві на позов ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 просив позов задовольнити в частині стягнення аліментів на дітей в розмірі, який не перевищує 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей, в іншій частині позову просив відмовити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини його доходу, щомісяця, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 14 жовтня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини його доходу, щомісяця, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 14 жовтня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини його доходу, щомісяця, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 14 жовтня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 992,40 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, та просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на дітей в розмірі, який не перевищує 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей, в іншій частині в позові відмовити.

Доводами апеляційної скарги є те, що висновки суду щодо наявності у відповідача доходів та можливості здійснювати обов`язки з утримання дітей, не відповідають обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, зроблені без врахування обставин, які відповідно до статті 182 Сімейного Кодексу України підлягають з`ясуванню при визначенні судом розміру аліментів, зокрема щодо стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, який не працює, доходів не має, однак в міру можливості за допомогою його родини утримує дітей, а тому вважає, що за умови відсутності доходів у відповідача вважає справедливим стягнення аліментів в розмірі, який не перевищує 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на надані відповідачем у підтвердження його доводів про виконання обов`язку з утримання дітей докази, зокрема, на Інформаційну довідку № 322585879 від 12.02.2023 року, відповідно до якої позивач за взаємною згодою відповідача в порядку поділу спільного майна подружжя продала приміщення офісу за адресою: АДРЕСА_1 , а кошти від продажу зазначеного приміщення направлені на потреби виховання дітей.

Також вважає неналежним доказом майнового стану відповідача наданий позивачкою документ, в якому нібито міститься інформація з Державного реєстру речових прав щодо майна відповідача, оскільки з його змісту не можливо зрозуміти коли, ким та на якій підставі отримано відповідну інформацію, що, на його думку є порушенням вимог ст. 77-79 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними актовими записами про народження дітей, на підставі яких видані повторно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 відповідно, Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 02 вересня 2017 року (а.с. 12, 13, 14).

Діти проживають разом із матір`ю, що відповідачем не оспорюється.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Згідно частини 2 статті 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частинами першою-третьою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи з відповідача ОСОБА_2 на корись позивачки аліменти на кожного з дітей по 1/6 частині усіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд виходив із обґрунтованості позову та його доведеності належними доказами протягом розгляду справи судом, а також врахував стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Так, відповідач є працездатною особою, будь-яких відомостей щодо наявності у нього захворювань немає, а відсутність у відповідача доходів або доказів наявності у нього доходів, а також застосування до нього обмежувальних заходів (санкцій), не позбавляє його передбаченого законом обов`язку з утримання дітей.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін у частці від його доходу, оскільки саме такий спосіб виконання батьком обов`язку утримувати дітей обрано позивачкою та таке відповідає вимогам ч. 3 ст. 181 СК України, якою передбачено право вибору способу виконання вказаного обов`язку тим з батьків, разом з ким проживає дитина.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було досліджено в повній мірі всі докази по справі і не враховано неможливість сплати ним аліментів на утримання кожного з дітей у розмірі 1/6 його доходів, що загалом становить 3/6 його доходів, не відповідають доказам по справі, не знаходять свого підтвердження, оскільки визначаючи розмір аліментів на дітей, суд у відповідності до засад цивільного судочинства диспозитивності та змагальності (ст. 12, 13ЦПК України) має розглядати справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, і не може визначити їх розмір менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Такий розмір аліментів є мінімальним відповідно до норми статті 182 Сімейного Кодексу України та не може бути змінений або визначений судом з власною ініціативи або на вимогу платника аліментів, оскільки таке не узгоджується з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України, якою закріплено право обирати спосіб виконання обов`язку з утримання дітей саме тим з батьків, з ким проживає дитина.

Відповідач є платоспроможним, доказів такого свого стану здоров`я, що перешкоджає виконанню покладеного на нього законом обов`язку по утриманню своїх неповнолітніх дітей він не надає.

Не має впливати на вказаний розмір аліментів і сплата відповідачем коштів на утримання дітей сторін у добровільному порядку отриманих внаслідок поділу спільного майна подружжя та його продажу позивачкою іншій особі, на що посилається скаржник, оскільки поділ майна подружжя не впливає на розмір аліментів.

Вказане не є обставиною припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, передбаченою статтею 190 СК України.

Отже, наведена скаржником обставина не є тією обставиною, яку законодавець вважає як обов`язкову до врахування під час визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Згідно п. 3-1 ч. 1 ст. 182 СК України наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результатів інтелектуальної діяльності, корпоративних прав підлягає врахування під час визначення розміру аліментів.

Тому обставинами, які слід враховувати під час визначення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, врахувати у відповідності до вимог ст. 182 СК України, є та обставина, що згідно наданих позивачкою доказів ОСОБА_2 є власником нерухомого майна (двох об`єктів, придбаних ним у 2020 та 2018 роках), про що надані відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Такі відомості відповідачем не спростовано шляхом надання відповідних Інформаційних довідок, тому його посилання на неналежність вказаних доказів з огляду на відсутність даних про те, коли і ким такі відомості отримані, не заслуговують на увагу.

Натомість надана відповідачем Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, стосується параметрів запиту лише об`єкт нерухомого майна, розділ за яким відкритий на підставі договору про поділ майна, і не має значення для правильного вирішення справи.

Відповідних доказів з параметром запиту по відповідачу ОСОБА_2 останнім не надано.

Як не заслуговує на увагу і довід апеляційної скарги про фінансову допомогу своїм дітям, оскільки правом позивачки, з якою проживають діти, є звернення до суду із позовом про стягнення аліментів, чим вона скористалася.

Крім того, частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що помилкові доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей у визначеному розмірі.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують визначеного судом обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Проте, за змістом ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи, буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом під час розгляду справи не враховані вимоги частини другої статті 183 СК України щодо визначення судом єдиної частки від заробітку (доходу) батька на утримання двох і більше дітей.

Вказане порушення норм матеріального права у відповідності до вимог ч. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в частині висновків суду в мотивувальній частині про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі по 1/6 частині його доходу на кожну дитину щомісяця до повноліття дітей шляхом виключення такого з мотивувальної частини та викладення резолютивної частини рішення у відповідній редакції про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття у розмірі частці його доходу щомісячно.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2023 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі по 1/6 частині його доходу на кожну дитину щомісяця до повноліття дітей, та викласти абзаци другий, третій, четвертий резолютивної частини рішення абзацом другим наступного змісту:

«Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини його доходу, щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до повноліття дітей, починаючи стягнення з 14 жовтня 2022 року».

У зв`язку із чим абзаци п`ятий, шостий, сьомий резолютивної частини вважати абзацами третім, четвертим, п`ятим.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 21 листопада 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко