ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8825/23 Справа № 214/667/20 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 214/667/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Ніколаєнко Олена Миколаївна,

на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року (суддя Ковтун Н.Г.), ухвалене в приміщенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У січні 2020 року представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 45 695,63 грн. за кредитним договором № б/н від 21 жовтня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 жовтня 2010 року ОСОБА_1 уклала з позивачем договір № б/н та отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до позовної заяви позивача, у зв`язку з неналежним виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 , виникла заборгованість перед Банком, яка станом на 10.12.2019 становить 45 695,63 грн, з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту 32796 грн. 30 коп.; заборгованість за простроченими відсотками - 2406 грн. 53 коп., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит - 7840 грн. 63 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 2152 грн. 17 коп.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 жовтня 2010 року у сумі 40 005,58 грн., оскільки вказана заборгованість утворилась внаслідок зняття грошових коштів у сумі 10 075,00 грн., які рішенням суду зобов`язано стягнути з ФОП ОСОБА_2 кошти АТ КБ «ПриваБанк» в сумі 10 075,00 грн. списані з її кредитного рахунку за договором № 93820 від 30 листопада 2017 року та зарахувати їх на розрахунковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк», відкритий на ОСОБА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, позивач вважав рішення суду першої інстанції необґрунтованим та незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, тому просив рішення скасувати, ухвалити нове, яким стягнути з відповідачки заборгованість по тілу кредиту у розмірі 40 005,58 грн. (25889,52 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 25 889,52 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 14 116,06 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625), а також понесені судові витрати.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт розірвання договору, відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2018 року по справі № 1508/18, між відповідачкою ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 не є підставою для припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 21 жовтня 2010 року. Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2019 року по справі 214/7282/18 щодо стягнення коштів 10075,00 грн. та зарахування їх на розрахунковий рахунок АТ КБ «Приватбанк», відкритий на ОСОБА_1 , ухвалене внаслідок порушення права відповідача за договором про виконання робіт № 144 від 28 листопада 2017 року та в її інтересах, а відповідачкою у запереченнях не надано жодної інформації чи відкривалось виконавче провадження, чи виконувалось частково або чи виконано повністю вказане рішення суду. Відповідно до виписки по рахунку кошти на погашення заборгованості, в тому рахунку кошти щодо виконання рішення суду по справі № 214/7282/18, не надходили, за виключенням коштів, що надходили на виконання заочного рішення суду у даній справі, що ОСОБА_1 було скасоване). З виписки чітко вбачається, що відповідачка користувалася кредитнима коштами, знімала кошти у банкоматах та інше, однак, використані кошти банку не повернула. Оскаржуваним рішенням було проігноровано висновки Верхового Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та від 09 червня 2021 року у справі № 138/356/17. По даній справі відповідачка з позовом про визнання недійсним кредитного договору не зверталася, заперечень щодо отримання коштів нею кредитних карт, користування кредитними коштами, суду не надала. Укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до полоджень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом не дійсним.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивачки у справі відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н у формі заяви, відповідно до умов якого Банком наданий Позичальникові кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

28 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір №144 «Про виконання робіт».

З метою виконання умов вищевказаного договору, ОСОБА_4 через термінал ПАТ КБ «ПриватБанк» активувала послугу здійснення платежів 5 частинами на загальну суму 10075,00 грн., при цьому доручивши банку здійснювати платежі в розмірі 2015,00 грн. з її картки на картку ФОП ОСОБА_3 .

Після підписання ОСОБА_1 договору № 144 від 28 листопада 2017 року ФОП ОСОБА_3 списано з рахунку ОСОБА_1 кошти в сумі 10075,00 грн. в АТ КБ «ПриватБанк». Умови договору виконані не були.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє Ніколаєнко О.М., задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Рішення суду мотивоване тим, що у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 21 жовтня 2010 року у сумі 40 005,58 грн., оскільки вказана заборгованість утворилась внаслідок зняття грошових коштів у сумі 10 075,00 грн., які рішенням суду зобов`язано стягнути з ФОП ОСОБА_2 кошти АТ КБ «ПриваБанк» в сумі 10 075,00 грн. списані з її кредитного рахунку за договором № 93820 від 30 листопада 2017 року та зарахувати їх на розрахунковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк», відкритий на ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частини 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 підписала анкету-заяву № б/н від 21 жовтня 2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту картковий рахунок.

Підписанням заяви ОСОБА_1 дала свою згоду на те, що заява разом із запропонованими банком Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають кредитний договір, який по своїй суті є договором приєднання в розумінні частини 1 статті 634 ЦК України (а.с.9-27).

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем умов укладеного кредитного договору. У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань та їх розмір.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.06.2020 позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено повністю (а.с.53-56).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.10.2022 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 05.06.2020 було задоволено: заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.06.2020 скасовано (а.с.100-101).

Судовим розглядом в суді першої інстанції було встановлено, що 28.11.2017 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено договір № 144 «Про виконання робіт».

Відповідно до пункту 1.1 договору № 144 від 28.11.2017 ФОП ОСОБА_3 повинна була доставити на адресу ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 балконний блок вартістю 5 730,00 грн. та вхідні двері вартістю 6 545,00 грн., після чого виконати роботи з монтажу балконного блоку і вхідних дверей.

З метою виконання умов вищевказаного договору, ОСОБА_4 через термінал ПАТ КБ «ПриватБанк» активувала послугу здійснення платежів 5 частинами на загальну суму 10 075,00 грн., при цьому доручивши банку здійснювати платежі в розмірі 2 015,00 грн. з її картки на картку ФОП ОСОБА_3 .

Після підписання ОСОБА_1 договору №144 від 28.11.2017 ФОП ОСОБА_3 списано з рахунку ОСОБА_1 кошти в сумі 10 075,00 грн. в АТ КБ «ПриватБанк».

Однак, ФОП ОСОБА_3 зобов`язання за договором № 144 від 28.11.2017 не виконала, а тому ОСОБА_4 звернулася до суду з метою захисту свого порушеного права.

Відповідно до вищевказаного, рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.08.2018 року по цивільній справі № 214/1508/18 за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про захист прав споживача, розірвання договору та відшкодування шкоди, вищевказаний договір № 144 від 28.11.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 було розірвано (а.с. 67, 67 зворот).

Крім того, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.05.2019 по справі № 214/7282/18 провадження № 2/214/727/19, яке також стосувалося повернення АТ КБ «ПриватБанк» кредитних коштів, незаконно списаних ФОП ОСОБА_3 з рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк». Вищевказаним рішенням позовні вимоги ОСОБА_5 до ФОП ОСОБА_3 , третя особа АТ КБ «ПриватБанк» про застосування реституції задоволено: стягнуто з ФОП ОСОБА_3 кошти АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 10 075,00 грн. списані з її кредитного рахунку за договором № 3820 від 30.11.2017 та зобов`язані зарахувати їх на розрахунковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.68-70).

Суд першої інстанції, враховуючи наведені вище обставини, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку з відсутністю підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.10.2010 року у сумі 40 005,58 грн., оскільки вказана заборгованість утворилась внаслідок зняття грошових коштів у сумі 10 075,00 грн., які рішенням суду зобов`язано стягнути з ФОП ОСОБА_2 кошти АТ КБ «ПриваБанк» в сумі 10 075,00 грн. списані з її кредитного рахунку за договором № 93820 від 30.11.2017 та зарахувати їх на розрахунковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк», відкритий на ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що факт розірвання договору не є підставою для припинення зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 21 жовтня 2010 року. Посилається на висновки Верхового Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та від 09 червня 2021 року у справі № 138/356/17 в яких зазначено, що банк має право вимогами захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Однак, колегія суддів при розгляді даної справи з цим не погоджується.

Як вбачається з рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.05.2019 по справі № 214/7282/18, яке також стосувалося повернення АТ КБ «ПриватБанк» кредитних коштів, незаконно списаних ФОП ОСОБА_3 з рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк», застосовано реституцію. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 кошти АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 10075,00 грн. списані з ОСОБА_1 кредитного рахунку за договором №3820 від 30.11.2017 та зобов`язано зарахувати їх на розрахунковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.68-70).

Тобто, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що питання щодо стягнення заборгованості за кредитним договором укладеним з ОСОБА_1 вирішено рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.05.2019 по справі № 214/7282/18, яке набрало законної сили. Подвійне стягнення банком заборгованості, вже стягнутої за іншим рішенням суду, не передбачено.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства. Вимога у судовому рішенні повинна стосуватися конкретного зобов`язаного суб`єкта, до відома якого своєчасно доведено обов`язок про виконання рішення суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про не надання відповідачкою жодної інформації про відкривалось виконавче провадження та про виконання рішення суду, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки невиконання рішення суду не є виною відповідачки та не може бути підставою для повторного стягнення коштів.

Доводи апеляційної скарги, що з виписки вбачається, що відповідачка користувалася кредитними коштами, знімала кошти у банкоматах та інше, не підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з виписки за договором щодо ОСОБА_1 , наданої представником позивача, за період з 30 листопада 2017 року по 01 липня 2022 року здійснено п`ять операцій списання під назвою платіж за сервісом «Оплата частинами» за покупку на суму 10 075,00 грн. в магазині в АДРЕСА_2 від 30 листопада 2017 року: 30 листопада 2017 року на суму 2 015,00 грн. та 30 грудня 2017 року, 30 січня 2018 року, 28 лютого 2018 року, 30 березня 2018 року на суму 2 095,60. Іншими операціями, які були здійснені, зазначено погашення обов`язкового платежу з картки, списання відсотків за використання кредитного ліміту, автоматичне погашення простроченої заборгованості, пеня за прострочку за кредитом, проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Також, було здійснено десять поповнень карткового рахунку під назвою «Погашення заборгованості» (а.с. 125, 125 зворот).

Отже інші операції по картки не можливо вважати фактичним використанням ОСОБА_1 коштів.

До того ж, матеріали справи не містять доказів, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанку», які надав разом з позовом АТ КБ «ПриватБанк», розуміла ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву - анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ОСОБА_1 кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Тобто, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 Великою Палатою Верховного Суду викладена аналогічна правова позиція про неможливість застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті банку (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Апеляційна скарга відповідача не дає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою судом першої інстанції наданих сторонами доказів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє Ніколаєнко Олена Миколаївна, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.О. Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко