Справа № 459/3058/22 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М. В.
Провадження № 22-ц/811/1168/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н. П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в місті Львові, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львіввугілля» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львіввугілля» про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, -

в с т а н о в и в:

11.11.2022 року позивач звернувся з позовом до ДП «Львіввугілля», у якому просив стягнути з ДП «Львіввугілля» на його користь 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків, внаслідок професійного захворювання.

Позов обґрунтовував тим, що перебував у трудових відносинах на підприємствах вугільної промисловості з 04.10.1993 року коли вперше був прийнятий на Шахту «№1 Великомостівська» підземним учнем гірничого робітника 1-го розряду з повним робочим днем. 22.12.2014 року позивача було звільнено згідно п.2 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпПУ) у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, з виплатою вихідної допомоги в розмірі місячного середнього заробітку та одноразової виплати за стаж роботи в розмірі 2-х місячного середнього заробітку згідно з колективним договором. Позивач звертає увагу на те, що у зв`язку з тривалою роботою з особливо шкідливих та тяжких умовах праці у нього погіршився стан здоров`я, внаслідок чого він неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджує документами, доданими до заяви. Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено професійне захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія (М 54.1) з больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями, хронічне обструктивне захворювання легень II (друга) ст., фаза субремісії, пневмосклероз (.160), емфізема легень (J4.1) JIH І-ІІ (першого-другого) ст. Ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становить 50%. Позивач зазначав, що внаслідок отриманого професійного захворювання йому було завдано великої моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що він втратив працездатність, став інвалідом, у нього з`явився кашель, він змушений постійно звертатися за медичною допомогою, стан здоров`я став незадовільним. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням порушено нормальні умови його життя, він відчуває великі незручності при ведені домашнього господарства, йому важко займатись домашніми справами, що потребують навіть невеликих фізичних зусиль, він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, вести малорухомий спосіб житія, перестав бути повноцінною людиною. Наявність факту заподіяння йому моральної шкоди обґрунтовує також тим, що на 50 відсотків втратив працездатність внаслідок професійного захворювання та трудового каліцтва, що значно посилює його фізичні та моральні страждання. Отриману моральну шкоду, яку має відшкодувати відповідач, позивач оцінив у 50 000,00 грн. Тому просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішення суду позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь ОСОБА_1 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з Державного підприємства «Львіввугілля» на користь держави 992,40 гривень судового збору.

Рішення суду оскаржило ДП «Львіввугілля».

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необгрунтованість рішення суду першої інстанції. Зазначає про відсутність вини шахти в тому, що позивач отримав профзахворювання. Звертає увагу, суду, що прит влаштуванні на роботу ОСОБА_1 був ознайомлений з правилами внутрішнього розпорядку, умовами праці на шахті, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, можливими наслідками їх впливу на здоров`я та права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах та був згідний на такі умови. Також апелянт зазначив, що третя група інвалідності дозволяє людині працювати та жити повноцінним звичним життям, та не може свідчити про істотні вимушені зміни у життєвих та виробничих стосунках позивача. Тому, визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та свідчить про те, що суд першої інстанції формально підійшов до розгляду справи не надавши належної оцінки доказам, наданим позивачем.

Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом, оскільки вперше втрату працездатності внаслідок професійного захворювання позивачу було встановлено висновком МСЕК позивачу 20.01.2015 року, тому право на пред`явлення позову за вимогою щодо відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з 20.01.2015 року і закінчилося 20.04.2015 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

За приписами абзацу третього статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

За змістом статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Судом встановлено, що позивач з 04.10.1993 року перебував у трудових відносинах з вугледобувними підприємствами ДП «Львіввугілля». Зокрема, із записів трудової книжки вбачається, що 04.10.1993 року позивач був прийнятий підземним учнем гірничого робітника 1-го розряду з повним робочим днем на Шахту №1 «Великомостівська»; 11.10.1993 року направлений на курси підземних гірничих робітників з відривом від виробництва при Червоноградському УКК; 15.11.1993 переведений підземним робітником 3-го розряду з повним робочим днем; 21.03.1994 направлений на курси підземних електрослюсарів з відривом від виробництва при Червоноградському УКК; 15.09.1994 року переведений підземним електрослюсарем 4-го розряду з повним робочим днем; 21.12.1994 року переведений підземним електрослюсарем 5-го розряду з повним робочим днем; 28.07.1996 року звільнений згідно ст.38 КЗпПУ за власним бажанням; 01.06.1999 року прийнятий підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем під землею з місячним випробувальним терміном на ДВАТ Шахта №6 «Великомостівська»; 25.06.1999 року зарахований в штат шахти на постійно підземним електрослюсарем 4-го розряду з повним робочим днем в шахті. На підставі наказу №332 від 12.02.2001 року шахта №6 «Великомостівська» реорганізована в ДВАТ «Шахта «Лісова» з 12.02.2001 року; 28.09.1999 року переведений електрослюсарем підземним 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах; 22.12.2014 року звільнений згідно п.2 ст. 40 КЗпПУ в зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, з виплатою вихідної допомоги в розмірі місячного середнього заробітку та одноразової виплати за стаж роботи в розмірі 2-х місячного середнього заробітку згідно колективного договору.

З копії акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.12.2014 року судом встановлено, що таке виникло внаслідок роботи протягом 18 років 02 місяців в шкідливих умовах праці на підприємствах ДП «Львіввугілля» при важкій та напруженій фізичній праці, запиленості повітря робочої зони з перевищенням ГДК внаслідок неефективних засобів пилоподавлення, несприятливих факторах мікроклімату - вологість повітря, підвищеної температури повітря. З акту вбачається, що причина виникнення професійного захворювання - маса вантажу, що підіймається та переміщується чергуючи з іншою роботою; фізичне динамічне навантаження при переміщенні вантажу; запиленість повітря робочої зони; температура повітря; швидкість руху повітря; висока концентрація пилу в повітрі. Діагноз професійного захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія (М 54.1) з больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями, хронічне обструктивне захворювання легень II (друга) ст., фаза субремісії, пневмосклероз (J60), емфізема легень (J4.1) JIH І-ІІ (першого-другого) ступеня.

З виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках , потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА №265299 (довідка МСЕК) вбачається, що позивачу вперше 20.01.2015 року встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок профзахворювання та 50% втрати працездатності 30% - радиколопатія, 20%-ХОЗЛ II ДН I-II ст. (а. с. 40, 87).

29.12.2015 року позивачу повторно встановлено III групу інвалідності внаслідок профзахворювання та 50% втрати працездатності безтерміново, що вбачається з довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 10 ААА №266642 від 29.12.2015 року.

Також судом встановлено, що у зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що вбачається з наступних матеріалів справи: виписки-повідомленням про професійне захворювання (отруєння), де встановлено діагноз хронічна попереково-крижова радикулопатія з больовим синдромом та статико-динамічними порушеннями, хронічне обструктивне захворювання легень ІІ (друга) ст. фаза субремісії, пневмосклероз, емфізема легень ЛН І-ІІ ступеня; медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально - профілактичного закладу про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання; - випискою №29410/1818 із медичної карти стаціонарного хворого, в період з 09.12.2014-19.12.2014, звідки вбачається що позивач звертався з описаним вище діагнозом; довідкою про обстеження слуху від 12.12.2014 року; протоколом фібробронхоскопії №1196 (а.с.16), довідкою про скарги, анамнез хвороби, анамнез життя від 10.12.2014 (а.с.17), дослідженнями форсованого видиху від 09.12.2014 року, тестом життєвої ємності легень (ЖЄЛ) від 09.12.2014 року, листком огляду та консультацій спеціалістами від 17.12.2014 року, випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 06.02.2015 року, рентгенографією ОГК, п/відділу хребта з діагностичною та експертною метою від 10.12.2014 року, витягом д/а 117 з медичної карти стаціонарного хворого від 16.04.2015 року, рентгенографією ОГК, п/відділу хребта з діагностичною та експертною метою від 18.09.2015 року, індивідуальної програми реабілітації інваліда №3 від 20.01.2015 року, епікризу-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №4501/484 від 06.05.2015 року, епікризу-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №8008/863, витягом №8924; випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 23.06.2015 року, випискою №27723/1665 з медичної карти стаціонарного хворого в поліклініку за місцем проживання, епікризом (історії хвороби) №2104/1169, витягом з іст. хв. д ст. №327 від 10.11.2015 року, з медичної карти стаціонарного хворого від 08.12.2015 року №961, рентгенографією ОГК, п/відділу хребта з діагностичною та експертною метою від 26.11.2015 року; випискою №21663/1216 з медичної карти стаціонарного хворого в поліклініку за місцем проживання (а.с.36), тесту життєвої ємкості легень, результатів обстежень, (лабораторні, ультразвукові, рентгенологічні, функціональна діагностика тощо), листка огляду та консультації спеціалістами від 25.11.2015 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, районний суд виходив з того, що вищенаведені обставини справи свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання та встановлення інвалідності, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, районним судом враховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров`я, оскільки такий втратив 50% професійної працездатності та, необхідність лікування, вжиття ним додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної працівнику моральної шкоди, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц (провадження № 61-37529сво18) та рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004.

Доводи апеляційної скарги про те, що вини шахти у тому, що позивач отримав професійне захворювання немає, спростовуються Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яким директору шахти було запропоновано забезпечити контроль за використанням працівниками засобів індивідуального захисту; під час переміщення важких вантажів задіювати засоби механізації; надавати працівникам путівки для санаторно-курортного лікування.

Відповідачем не надано суду доказів того, що він вживав заходів для усунення небезпечних і шкідливих умов праці, а тому висновок суду про те, що права ОСОБА_1 на безпечні умови праці було порушено є законним і обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди підтверджується наявними у справі копіями медичних документів, у яких встановлено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 50%.

Зазначене свідчить про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди під час виконання трудових обов`язків, що потягло за собою втрату професійної працездатності.

Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем позовної давності колегія суддів, з врахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, вважає безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львіввугілля» залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 03 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2023 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра