справа № 361/1176/23
провадження № 2/361/2134/23
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2023 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Чучков Михайло Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 23 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., який зареєстрований в реєстрі за № 16258, про стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет" (далі - ТОВ "Фінпром Маркет") суми заборгованості за кредитним договором № 006-Z/043858 від 24 червня 2011 року в розмірі 13133 грн. 08 коп. та витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 50 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що 23 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16258, про стягнення з неї на користь ТОВ "Фінпром Маркет" суми заборгованості за кредитним договором № 006-Z/043858 від 24 червня 2011 року за період з 11 червня 2018 року по 23 вересня 2020 року в розмірі 13133 грн. 08 коп. і витрат за вчинення нотаріусом виконавчого напису в розмірі 50 грн.

Позивач вважає, що даний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням вимог законодавства, зокрема, вказана сума заборгованості на час вчинення виконавчого напису нотаріуса необґрунтована та безпідставна, її розмір є спірним, жодної письмової вимоги (повідомлення) від кредитора вона не отримував, тому була позбавлена можливості бути своєчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги. Крім того, вказувала на те, що будь-яких кредитних правовідносин із ТОВ "Фінпром Маркет" вона не має, кредитний договір № 006-Z/043858 не укладала, кредитних коштів не отримувала. Також зазначала, що Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачає можливості стягнення заборгованості у безспірному порядку за не посвідченими нотаріально кредитними договорами.

За змістом положень ч. 5 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

При цьому, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, після закінчення строків для надання сторонами відповідних заяв по суті справи, визначених в ухвалі про відкриття.

20 лютого 2023 року ухвалою суду провадження у цивільній справі відкрито, визначено проводити розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

21 липня 2022 року відповідач ТОВ "Фінпром Маркет" у порядку ст. 206 ЦПК України подало до суду заяву, у якій вказувало про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 у частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнає, просить суд позов задовольнити та стягнути з нього лише 50 % судового збору за подання до суду позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 16258, про стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ "Фінпром Маркет" заборгованості за кредитним договором № 006-Z/043858 від 24 червня 2011 року.

Зі змісту цього виконавчого напису вбачається, що приватним нотаріусом пропонується звернути стягнення із ОСОБА_1 невиплачені нею в строк грошові кошти на користь ТОВ "Фінпром Маркет", якому Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Арбімаркет" відступило право вимоги на підставі договору про відступлення прав вимоги від 04 серпня 2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" на підставі договору про відступлення прав вимоги № 000116-а від 12 червня 2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 006-Z/043858 від 24 червня 2011 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та кредит" за період з 11 червня 2018 року по 23 вересня 2020 року в розмірі 13133 грн. 08 коп. та витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 50 грн.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса від 23 вересня 2020 року за № 16258 є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з грубим порушенням вимог законодавства.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України, Законом України "Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року № 3425-XII (далі - Закон №3425-XII), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік № 1172).

За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 1 Закону №3425-XII нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

За змістом п. 19 ч. 1 ст. 34 цього ж Закону виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

У ч. 1 ст. 87 Закону України "Про нотаріат", п. 1.1 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно із ч. 2 ст. 87 Закону України "Про нотаріат", п. 1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі ж самі правила та умови вчинення нотаріусами України виконавчих написів (п. п. 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку№ 296/5).

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису про стягнення суми заборгованості нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172. При цьому, даний Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у Законі № 3425-XII та Порядку № 296/5.

26 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову за № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Зазначеною постановою до вказаного Переліку внесені зміни, після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами", Перелік доповнено новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, згідно із яким для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Внесеними до Переліку змінами нотаріусам надано право вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених у простій формі, тобто які не були посвідченні нотаріально.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, у частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин".

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року вказану постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін та вона набрала законної сили.

Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 постанови № 7 від 20 травня 2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі" роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Оспорюваний ОСОБА_1 виконавчий напис нотаріусом було вчинено 20 вересня 2020 року, тобто тоді коли уже діяла редакція Переліку № 1172, яка передбачала вчинення виконавчого напису нотаріусом лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Згідно із вимогами підпункту 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у цивільній справі № 137/1666/16-ц виклала правовий висновок і роз`яснила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт, зокрема, подання стягувачем відповідних документів нотаріусу, ще не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, та може оспорювати у судовому порядку вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчого напису нотаріуса може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог стягувача до боржника.

Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно із переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

У ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач ТОВ "Фінпром Маркет" позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, визнало повністю, про що подало до суду відповідну заяву про визнання ним позову.

Третя особа приватний нотаріус Остапенко Є.М. будь-яких заперечень проти позову ОСОБА_1 до суду не подавав.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що вчинений 23 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 16258, про стягнення із позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ТОВ "Фінпром Маркет" заборгованості за кредитним договором № 006-Z/043858 від 24 червня 2011 року в розмірі 13133 грн. 08 коп. та витрат за вчинення нотаріусом виконавчого напису в розмірі 50 грн. не відповідає вимогам закону, вчинений нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, тому цей виконавчий напис нотаріуса суд визнає таким, що не підлягає виконанню.

За змістом положень ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, споживачі звільняються.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнена, визнання відповідачем ТОВ "Фінпром Маркет" позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що з відповідача ТОВ "Фінпром Маркет" на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 % судового збору, який належало сплаті при пред`явленні до суду цього позову, що становить 536 грн. 80 коп. згідно із вимогами ст. 142 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 142, 178, 247, 206, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 23 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 16258, про стягнення із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет", , заборгованості за кредитним договором № 006-Z/043858 від 24 червня 2011 року в розмірі 13133 (тринадцять тисяч сто тридцять три) грн. 08 коп. та витрат за вчинення виконавчого напису в розмірі 50 (п`ятдесят) грн. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінпром Маркет", , на користь держави судовий збір у розмірі 536 (п`ятсот тридцять шість) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.