ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8753/23 Справа № 243/1073/23 Суддя у 1-й інстанції - Фалін І.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 243/1073/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Слов`янська міська військова адміністрація Краматорського району Донецької області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Прокопцев Сергій Вікторович, на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2023 року, яке ухвалене суддею Фаліним І.Ю. у місті Слов?янську Донецької області та повне судове рішення складено 01 серпня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Позовна заява мотивована тим, що хрещеним батьком позивачки ОСОБА_1 був ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останні 15 років свого життя ОСОБА_2 хворів на атеросклеротичну хворобу серця з гіпертонією. Через вік і стан здоров`я, ОСОБА_2 потребував сторонньої допомоги, крім того він був не одружений, дітей не було. У зв`язку з цим, разом з ним, з 07.01.2016, проживала однією сім`єю його хрещенниця - позивачка ОСОБА_1 , яка здійснювала за ним догляд, забезпечувала необхідними продуктами харчування, ліками, гігієнічними засобами, готувала їжу, прала білизну, слідкувала за порядком у будинку, підтримувала будинок та прилеглу територію у належному стані. Таким чином, вони проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний побут за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.

Організацією поховання ОСОБА_2 займалась ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , у якому він постійно проживав і який належав його матері ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 30.10.1965, реєстровий №5026/19-101 та недоотримана пенсія.

Позивачка прийняла спадщину, оскільки подала заяву нотаріусу, та була заведена спадкова справа. Крім ОСОБА_1 інших спадкоємців немає, з заявою про прийняття спадщини крім неї ніхто не звертався. Пізніше ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте нотаріус відмовив їй видати свідоцтво про право на спадщину через відсутність документів, які підтверджують родинні або інші відносини зі спадкодавцем, і запропонував звернутись до суду для встановлення відповідного факту. Про відмову повідомлено у листі №162/02-31 від 27.03.2023. Відмова оформлена у вигляді Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.03.2023. У позивачки немає можливості отримати документ, який би підтверджував факт проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю не менше як п`ять років. Таким чином, встановити цей факт можливо лише у судовому порядку. Встановлення вищевказаного факту необхідне позивачці для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом.

Посилаючись на викладене, просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.01.2016 по 15.04.2022.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Прокопцев С.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне та необ?єктивне з?ясування обставин справи та їх оцінку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було надано належної оцінки доказам, наданих позивачкою на підтвердження факту її спільного проживання із померлим ОСОБА_2 . Зазначає, що обставини спільного проживання позивачки з ОСОБА_2 підтверджено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які, через нестабільну роботу Інтернету та відсутності доступу до нього, не мали можливості надати показання через Інтернет, тоді як, через триваючу широкомаштабну збойну агресію Російсько Федерації проти України, у Слов?янському міськрайонному суді Донецької області запроваджено дистанційну роботу суду у доступному для виконання посадових обов?язків місці в режимі реального часу через Інтернет. Натомість, зазначені особи факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_2 підтвердили у Відділу з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про що була видана довідка № від 27.03.2023. Висновки ж суду першої інстанції про те, що вказані особи є сусідами позивачки, а тому можуть бути зацікавленими в результаті розгляду справи, є лише припущенням.

Також, просить суд залучити до матеріалів справи лист Некомерційного підприємства Слов?янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Слов?янська» від 16.08.2023 №01.10-10/16, в якому повідомляється про те, що хворий ОСОБА_3 перебував під наглядом лікаря з травня 1994 року, потребував стороннього догляду, на огляд до лікаря приходив у супроводі ОСОБА_1 , яка цікавилася станом його здоров?я, рекомендаціями щодо лікування. Зазначена довідка не могла бути надана раніше, оскільки на численні запити адвоката, Некомерційне підприємство Слов?янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Слов?янська» не реагувало та надало відповідь лише на запит від 11 серпня 2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Прокопцева С.В. надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивачки ОСОБА_1 , а інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Слов`янськ Краматорського району Донецької області, в Україні, про що зроблений відповідний актовий запис № 625 від 12 вересня 2022 року, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 12 вересня 2022 року Добропільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №120 від 18.04.2022 та довідки про причину смерті до ф. №106/о №120 від 18.04.2022 слідує, що причина смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - атеросклеротична хвороба серця з гіпертонією.

Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належав його матері ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на будівлю від 30.10.1965, реєстровий №5026/19-101 та недоотримана пенсія.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Слов`янськ Донецької області, про що свідчить копія його паспорту серії НОМЕР_3 , виданого Слов`янським РВ УМВС України в Донецькій області 26 січня 1998 року.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Слов`янськ Донецької області, про що свідчить копія її паспорту серії НОМЕР_4 , виданого Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області 14 листопада 1994 року. Згідно даних про зареєстроване місце проживання слідує, що ОСОБА_1 з 24.11.1980 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно довідки Відділу з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області № від 27.03.2023 слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживала разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та разом вели спільне господарство з 07.01.2016 по 15.04.2022 за адресою: АДРЕСА_4 , здійснювала догляд та поховання. Відповідальність за достовірність фактів, викладених у довідці та наданих документів несуть особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Після смерті ОСОБА_2 , позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігуна В.В., яким була зареєстрована спадкова справа номер у Спадковому реєстрі 69908396, номер у нотаріуса 71/2022, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70594295 від 10.11.2022.

Постановою приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігуна В.В. від 27.03.2023 ОСОБА_1 відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 через відсутність документів, які підтверджують родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем.

Згідно довідки Відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області № 20-17/2-772 від 03.05.2023, наданої на підставі ухвали суду від 01.05.2023 слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12.09.2022 у зв`язку зі смертю був знятий з зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 . Станом на дату смерті зареєстровані особи відсутні.

Згідно спадкової справи № 71/22, наданої на підставі ухвали суду від 01.05.2023 приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Бігуном В.В., слідує, що 10.11.2022 нотаріусом заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . З відповідною заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 та постановою нотаріуса від 27.03.2023 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 через відсутність документів, які підтверджують родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тоді як таких доказів суду не надано.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі).

Відповідно до статей 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261, 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц, постановах Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц, від 28 травня 2021 року у справі №182/653/17.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 на підтвердження факту спільного проживання із ОСОБА_3 надала суду довідку Відділу з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області № від 27.03.2023. згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживала разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та разом вели спільне господарство з 07.01.2016 по 15.04.2022 за адресою: АДРЕСА_4 , здійснювала догляд та поховання. Відповідальність за достовірність фактів, викладених у довідці та наданих документів несуть особи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 (а.с. 13).

Крім того, у суді апеляційної інстанції позивачкою надано новий доказ, а саме лист Некомерційного підприємства Слов?янської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Слов?янська» від 16.08.2023 №01.10-10/16, в якому повідомляється про те, що хворий ОСОБА_3 перебував під наглядом лікаря з травня 1994 року, потребував стороннього догляду, на огляд до лікаря приходив у супроводі ОСОБА_1 , яка цікавилася станом його здоров?я, рекомендаціями щодо лікування.

Однак, зазначені документи не доводять факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки не містять в собі підтверджуючої інформації про обставини, на які посилається позивачка. ОСОБА_1 не було надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що у неї та спадкодавця був спільний бюджет, що вони здійснювали спільні витрати, спільно харчувалися, купували майно для спільного користування, приймали участь у витратах на утримання житла, наданні взаємної допомоги, наявності усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчували б реальність сімейних відносин.

Посилання в апеляційній скарзі на показання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , надани ними у Відділі з надання адміністративних послуг Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, без наявності інших доказів, не можуть бути самостійною підставою для встановлення факту спільного проживання. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, не може свідчити про те, що між сторонами протягом вказаного періоду часу склались та мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України.

Інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи ОСОБА_1 щодо обставин спільного проживання між нею та ОСОБА_2 , ведення ними спільного господарства, наявності спільного побуту, взаємних прав та обов`язків, позивачкою не надано.

Встановивши, що ОСОБА_1 не довела належними і допустимими доказами наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні її вимог про встановлення факту її проживання однією сім`єю з 07 січня 2016 року по 15 квітня 2022 року зі спадкодавцем ОСОБА_2 .

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Прокопцев Сергій Вікторович, - залишити без задоволення.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 серпня 2023 року - залишити без мін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2023 року.

Головуючий:

Судді: