П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року м. Київ

Справа №376/2438/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/8719/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Нежури В.А., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Сквирського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Коваленка О.М. 09 лютого 2023 року у м. Сквира, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2021 року позивачі звернулись до суду з вищевказаним позовом, в якому просили: стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія Країна»

на користь позивача ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 167036,23 грн;

на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника в розмірі 115200,00 грн;

на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 192000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 травня 2017 року близько 00 години 35 хвилин, на автодорозі «Біла Церква-Сквира» поблизу с. Шамраївка, Сквирського району, Київської області, водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Біла Церква, допустив наїзд на дику тварину - кабана, у зв`язку із чим втратив керування автомобілем, а в подальшому допустив виїзд некерованого транспортного засобу на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення із автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого водій автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 та його пасажир ОСОБА_5 , а також пасажир автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди, водій вказаного автомобіля ОСОБА_1 та інший пасажир ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Протиправними діями водія ОСОБА_4 були заподіяні матеріальні збитки потерпілому ОСОБА_1 в сумі 167036,23 грн у зв`язку з придбанням лікарських засобів та витрат на його лікування, пошкодженням автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 та проведення його експертного дослідження, регламентна виплата за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності, внаслідок встановлення інвалідності 3 групи та моральна шкода, потерпілій ОСОБА_8 в сумі 115200,00 грн заподіяна шкода у зв`язку зі смертю годувальника, потерпілій ОСОБА_3 в сумі 192999,00 грн заподіяна шкода у зв`язку зі смертю годувальника, які підлягають стягненню на користь позивачів зі страхової компанії.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 09 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна»:

- на користь позивача ОСОБА_1 :

- витрати на його лікування внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди - всього на загальну суму 60289,88 (шістдесят тисяч двісті вісімдесят дев`ять) гривень 88 копійок,

- регламентну виплату за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності - 38 400,00 (тридцять вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок,

- моральну шкоду, завдану внаслідок ушкодження здоров`я - 4934,49 (чотири тисячі дев`ятсот тридцять чотири) гривні 49 копійок,

- вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 59411,43 (п`ятдесят дев`ять тисяч чотириста одинадцять тисяч) гривень 43 копійки,

- витрати за проведення експертного дослідження автомобіля 4000,00 (чотири тисячі) гривні 43 копійки,

а всього стягнуто на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 167036, 23 (сто шістдесят сім тисяч тридцять шість) гривень 23 копійки,

- на користь позивача ОСОБА_2 :

- страхове відшкодування шкоди, заподіяною смертю годувальника - 115200,00 (сто п`ятнадцять тисяч двісті) гривень 00 копійок,

- на користь позивача ОСОБА_3 :

- страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника - 115200,00 грн (сто п`ятнадцять тисяч двісті) гривні 00 копійок ,

- страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника - 38400,00 грн. (тридцять вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок на кожну дитину,

а всього стягнуто на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 192000,00 (сто дев`яносто дві тисячі) гривні 00 копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь держави судовий збір у розмірі 4742,36 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування позивачам у даному випадку є необґрунтованою, оскільки потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. А тому суд вважав позовні вимоги позивачів обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням АТ «СК «Країна», представником товариства подана апеляційна скарга, в якій він вказує на незаконність необґрунтованість рішення суду, у зв`язку з неповним дослідженням обставин справи, та їх неправильною оцінкою.

Представник відповідача вказує на те, що єдиною особою, яка зверталась до відповідача є ОСОБА_1 , повідомлення від якого було отримано страховиком 01 вересня 2017 року, а заяву на виплату страхового відшкодування 17 травня 2021 року. Інші позивачі до відповідача із повідомленням про ДТП та заявою на виплату страхового відшкодування в порядку передбаченому ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не звертались.

Також представник відповідача вказує на те, що ДТП сталася 25 травня 2017 року, тобто граничним строком, протягом якого потерпілі та інші особи, які мають право отримати страхове відшкодування, є 25 травня 2018 року - за шкоду, завдану майну потерпілих осіб, 25 травня 2020 року - за шкоду, завдану життю та/або здоров`ю потерпілих осіб.

Заяву про страхове відшкодування ОСОБА_1 було отримано АТ «СК «Країна» 17 травня 2021 року, тобто після спливу більше ніж трьох років з дня скоєння ДТП, що є підставою для прийняття Страховиком рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Звернення до суду із позовом також здійснено поза межами одно - та трьохрічного строку відповідно для подання заяви про страхове відшкодування.

При цьому, Страховиком вживалися заходи, передбачені Законом та спрямовані на розслідування події, яка має ознаки страхового випадку, направлялися запити до компетентних органів, направлялися запити безпосередньо потерпілому - ОСОБА_1 з метою надання останнім документів для визначення Страховиком розміру страхового відшкодування та прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, однак такі запити були залишені без уваги.

Щодо обґрунтування звернення до суду із позовом протягом строку позовної давності, встановленого ЦК України, відповідач звертає увагу на те, що хоч норми ЦК України і дозволяють особам, які вважають свої права порушеними, звертатися до суду із позовом за захистом своїх прав та інтересів, необхідним є врахування актів спеціального законодавства, які регулюють відповідні правовідносини. Відсутність заяви про страхове відшкодування не породжує для Страховика обов`язку прийняти рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування, унеможливлює прийняття одного із відповідних рішень. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, а щодо шкоди, заподіяної життю і здоров`ю потерпілого трьома роками.

З огляду на те, що жодним із позивачів не було дотримано вимог Закону щодо своєчасного подання заяв про страхове відшкодування до страховика, позивачі втратили право на отримання страхового відшкодування від АТ «СК «Країна», а рішення останнього про відмову у виплаті страхового відшкодування узгоджується із вимогами Закону.

Щодо твердження позивачів про те, що звернення до відповідача до моменту закінчення кримінального провадження є передчасним, відповідач зазначає про те, що прийняття страховиком рішення про здійснення страхового відшкодування не перебуває у залежності від наявності чи відсутності вироку суду, постанови про закриття кримінального провадження, постанови про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності, оскільки серед документів, що подаються Страховику до заяви про страхове відшкодування та обов`язкові для прийняття останнім рішення про здійснення страхового відшкодування, не міститься жодної згадки про необхідність долучення належного підтвердження винуватості одної із сторін у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що може бути визнана страховим випадком (п. 35 2 ст. 35 Закону).

Представник також зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні постановив стягнути на користь позивачів страхове відшкодування, що перевищує страхову суму, яка зазначена згідно Полісу № АК/0160465, а саме шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн, за шкоду, спричинену здоров`ю чи життю на одного потерпілого - 200000,00 грн. Так, потерпілою особою внаслідок настання дорожньо- транспортної пригоди, є ОСОБА_6 , який від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди, в той час, як ОСОБА_2 (мати померлого) та ОСОБА_3 (дружина померлого), мають право на отримання страхового відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, в межах встановлених лімітів Полісу № АК/0160465, а саме - 200000,00 грн.

В той же час, як вбачається згідно резолютивної частини оскаржуваного судового рішення судом першої інстанції було стягнуто з AT «СК «Країна» на користь вищезазначених позивачів суму страхового відшкодування шкоди, пов`язної із смертю потерпілого у загальному розмірі 307200,00 грн, що не узгоджується із положенням п. 27.5. ст. 27 вищевказаного Закону.

Беручи до уваги вищевикладене, представник відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - Сіміч М.О. у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив задовольнити.

Позивачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 29 листопада 2023 року до суду надійшло клопотання представника позивачів, в якому він просив розгляд справи проводити без участі позивачів, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що 25 травня 2017 року близько 00 год. 35 хв. на автодорозі «Біла Церква-Сквира» поблизу с. Шамріївка Сквирського району Київської області водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку м. Біла Церква, допустив наїзд на дику тварину - кабана, у зв`язку із чим втратив керування автомобілем, а в подальшому допустив виїзд некерованого транспортного засобу на зустрічну смугу, де допустив зіткнення із автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 та його пасажир ОСОБА_5 , а також пасажир автомобіля марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_6 від отриманих тілесних ушкоджень загинули на місці пригоди, а водій вказаного транспортного засобу та інший пасажир ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.

25 травня 2017 року відомості за даним фактом були внесені Головним управлінням Національної поліції в Київській області за №0000265 по ст. 286 ч. 3 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань (т. 1, а.с. 13).

Постановою прокурора Сквирського відділу Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області Руденко Є.В. від 11 березня 2021 року кримінальне провадження № 000265, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 травня 2017 року, за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого вч. 3 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із смертю підозрюваного ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 63-67).

При цьому, як встановлено вказаною постановою, водій ОСОБА_4 , який керував автомобілем «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2002 року, а саме:

-п.1.3, де вказано, що «Учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

- п.1.5, де вказано, що «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

-п.2.3, б) де вказано, що «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

-п.12.2 - де вказано, що «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

-п.12.6 - де вказано, що «Поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.47, дозволяється рух із швидкістю іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год»;

-п 12.9 б) - де вказано, що «Водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил», що підтверджується копією Висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №СЕ-19/111-21/3840-ІТ про порушення ОСОБА_4 вимог п. п. 1.3, 1.5, 2.3.б), 12.2, 12.6 г) та 12.9 б) Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадження були кваліфіковані за ч. 3 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили загибель кількох осіб. Проаналізувавши зібрані по справі докази, слідство дійшло висновку, що вина ОСОБА_4 повністю доведена по справі доказами - висновками судових експертиз, показаннями свідків протоколом огляду місця події та зібраними матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, з огляду на приписи ч. 6 ст. 82 ЦПК України, згідно якої вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, вина водія автомобіля «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у вчиненні цієї дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Згідно Висновку проведеної у кримінальному провадженні № 0000265 судово-медичної експертизи № 106/Е від 19 липня 2017 року (т. 1, а.с.31-32) потерпілому ОСОБА_1 , 1970 року народження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричинені ушкодження у вигляді ЗТГ, забою грудної клітини, перелому 3-го ребра справа, закритого, уламкового перелому правого наколінника зі зміщенням уламків, які утворились від дії тупого/их/ предмета/ів/ по давності можуть відповідати строку і обставинам вказаним в постанові, і відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що потягнули за собою тривалий розлад здоров'я на термін більше 21-го дня. У зв`язку з чим, потерпілий ОСОБА_1 тривалий час змушений був знаходитись на лікуванні, витрачати кошти на лікування, яких фактично було витрачено 60289,88 грн, що підтверджується доданими до матеріалів позовної заяви копіями відповідних платіжних документів, які підтверджують витрати на лікування (т. 1, а.с.84-98).

Згідно з Висновком експертного дослідження №117 про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу «Renault Kangoo», який складений 03 вересня 2021 року експертом Петрушанко В.Ф., вартість матеріального збитку, отриманого внаслідок пошкодження вказаного автомобіля ОСОБА_1 , під час аварії, дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент аварії та складає 59411,43 грн (т.1, а.с.35-42).

Відповідно до Полісу № АК/0160465 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у АТ «CK «Країна», а саме: за шкоду, заподіяну майну - 100000, 00 грн за шкоду, спричинену здоров`ю чи життю на одного потерпілого - 200000,00 грн (т. 1, а.с.69).

З матеріалів справи вбачається, що позивачі у справі були визнані потерпілими у вищенаведеному кримінальному провадженні (т. 1, а.с. 28, 47, 48, 56, 57).

01 вересня 2017 року АТ «СК «Країна» було отримано повідомлення про ДТП потерпілої особи ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 70).

06 вересня 2017 року АТ «СК «Країна» направлено запит начальнику СУ ГУ НП в Київській області про надання інформації щодо розслідування дорожньо-транспортної пригоди (т. 1, а.с. 71).

Листом за № 109/24/21-17 СУ ГУ НП в Київській області повідомило відповідача про проведення досудового розслідування за фактом ДТП, яка сталася 25 травня 2017 року (т. 1, а.с. 72).

17 травня 2021 року відповідачем було отримано від ОСОБА_1 заяву про страхове відшкодування (т. 1, а.с. 73-75).

17 серпня 2021 року АТ «СК «Країна» було прийнято рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування з підстав, передбачених п.п. 37.1.1 п. 37.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: заяву про виплату страхового відшкодування було подано 17.05.2021 року, а з моменту скоєння ДТП пройшло більше 1 року та 3 років відповідно (т. 1, а.с. 81).

Також судом встановлено, що на момент загибелі ОСОБА_6 його мати ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_3 перебували на його утриманні, так як мати є особою пенсійного віку, а дружина не працює у зв`язку з здійсненням догляду за малолітніми дітьми.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі, як на підставу для його задоволення, посилалися на те, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування з мотивів пропуску строків звернення до страховика є безпідставною та необгрунтованою, оскільки фактично обставини скоєння ДТП у кримінальному провадженні відомості за яким були внесені в ЄРДР 25 травня 2017 року, зокрема, у тому числі особа, яка її скоїла та транспортний засіб, на якому її було скоєно встановлювались слідством впродовж 2017-2021 років.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч.2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вимогами ст.1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як передбачено п. 1, 2 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч. 1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що потерпілим є юридична та фізична особа, життю, здоров'ю та/або майну якої заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

У ст. 3 України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

За ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 9 вищевказаного Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Як передбачено ст. 26 вказаного Закону, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку; у разі визнання неповнолітньої (малолітньої) особи дитиною з інвалідністю - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

При цьому, ст. 26-1 цього Закону передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2 ст. 27 вказаного Закону).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5 ст. 27 вказаного Закону).

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 зазначено, що підпункт 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат. Разом з тим, ані Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності. Водночас ЦК України передбачається також поновлення, зупинення, переривання позовної давності (статті 263-264, стаття 267 ЦК України). Сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові. Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми. З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред'явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

З наведених обставин вбачається, що обставини ДТП, вина ОСОБА_4 , ушкодження здоров`я ОСОБА_1 та загибель ОСОБА_6 внаслідок цієї ДТП встановлені в рамках кримінальної справи, і ці обставини визнаються сторонами у справі, а тому доведенню не підлягають.

Згідно Висновку проведеної у кримінальному провадженні № 0000265 судово-медичної експертизи № 106/Е від 19 липня 2017 року (т.1, а.с.31-32) потерпілому ОСОБА_1 , 1970 року народження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричинені ушкодження у вигляді ЗТГ, забою грудної клітини, перелому 3-го ребра справа, закритого, уламкового перелому правого наколінника зі зміщенням уламків, які утворились від дії тупого/их/ предмета/ів/ по давності можуть відповідати строку і обставинам вказаним в постанові, і відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що потягнули за собою тривалий розлад здоров`я на термін більше 21-го дня. У зв`язку з чим, потерпілий ОСОБА_1 тривалий час змушений був знаходитись на лікуванні, витрачати кошти на лікування, яких фактично було витрачено 60289,88 грн, що підтверджується доданими до матеріалів позовної заяви копіями відповідних платіжних документів, які підтверджують витрати на лікування (т. 1, а.с.84-98).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та отриманих тілесних ушкоджень, ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності з 01 листопада 2020 року, що підтверджується копією Довідки Серії АВ № 1059063 від 18 листопада 2020 року (а.с.33).

Отже, враховуючи, що станом на день настання страхового випадку, Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» було встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 3200,00 грн, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) ОСОБА_1 за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності у даному випадку становить 38400,00 грн (3200,00 грн х 12 міс).

Також, відповідно до п.23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», шкодою, заподіяною здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є: шкода пов`язана з лікуванням потерпілого - 60289,88 грн; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим - 38400,00 грн.

Таким чином, розмір страхового відшкодування завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, внаслідок ушкодження здоров`я складає 4934,49 грн = (60289,88 + 38400,00) х 5% (ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Крім того, ОСОБА_1 заподіяно матеріальний збиток, внаслідок фактичного знищення в результаті дорожньо-транспортної пригоди «Renault Kangoo». Зокрема, згідно з Висновком експертного дослідження № 117 про визначення ринкової вартості колісного транспортного засобу «Renault Kangoo», який складений 03 вересня 2021 року експертом Петрушанко В.Ф. (т.1, а.с.35-42), вартість матеріального збитку, отриманого внаслідок пошкодження вказаного автомобіля, під час аварії, дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент аварії та складає 59411,43 грн.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується заподіяна внаслідок скоєння водієм ОСОБА_4 кримінального правопорушення, потерпілому ОСОБА_1 матеріальна та моральна шкода на загальну суму 167035,8 грн, яка підлягає стягненню з відповідача, а саме: витрати на його лікування внаслідок отриманих тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди - всього на загальну суму 60289,88 грн, регламентна виплата за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності - 38400,00 грн, моральна шкода, завдана внаслідок ушкодження здоров`я - 4934,49 грн, вартість матеріального збитку, внаслідок пошкодження автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 59411,43 грн, оплата за проведення експертного дослідження автомобіля 4000,00 грн.

З наведених обставин справи вбачається та підтверджується матеріалами справи, що фактично обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди у кримінальному провадженні відомості за яким були внесені до ЄРДР 25 травня 2017 року за №0000265 по ст.286 ч.3 КК України, зокрема у тому числі й особа, яка її скоїла та транспортний засіб, на якому її було скоєно, встановлювались слідством впродовж 2017-2021 років.

Лише 10 березня 2021 року фактично була встановлена особа, яка скоїла дорожньо-транспортну пригоду та визнана винною в її скоєнні, так як саме 10 березня 2021 року згідно з повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України (а.с.23-25), були встановлені всі обставини дорожньо-транспортної пригоди скоєної громадянином ОСОБА_4 .

Потерпілим ОСОБА_1 після проходження першочергового курсу лікування внаслідок травм, отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди, до АТ «СК «Країна» було подано відповідне письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке було зареєстроване 01 вересня 2017 року і про обставини страхового випадку було беззаперечно відомо відповідачеві. Крім того, після отримання зазначеного повідомлення, відповідачем за вих. № 8337/17 від 06 вересня 2017 року був поданий відповідний письмовий запит до Слідчого управління ГУ НП в Київській області про надання інформації про хід досудового слідства у кримінальному провадженні, на який слідчим було направлено відповідне повідомлення про факт дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого в ПАТ «СК «Країна» транспортного засобу «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_4 .

Після проведення всіх необхідних слідчий дій у кримінальному провадженні № 0000265 по ст.286 ч.3 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановлення особи винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди - водія ОСОБА_4 та прийняття слідчим кінцевого рішення у ньому про його закриття у зв`язку зі смертю винуватця ОСОБА_4 , потерпілим ОСОБА_1 до АТ «СК «Країна» 17 травня 2021 року була подана письмова заява про страхове відшкодування з додатками необхідних документів на яку відповідач листом за вих. № 15821 від 21 липня 2021 року відмовив у виплаті страхового відшкодування, з тих підстав, що до АТ «СК «Країна» заяву про виплату страхового відшкодування було надано 17 травня 2021 року, тобто з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди минуло більше трьох років (а.с.73-78).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на правомірність своєї відмови у виплаті страхового відшкодування з підстав неподання останнім заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі посилання позивача спростовується позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 147/66/17 від 14 грудня 2021 року, яка вказала на те, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Також, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, внаслідок вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, загинув син потерпілої ОСОБА_2 - ОСОБА_6 , родинні відносини між цими особами підтверджуються копією Свідоцтва про народження видане 29 липня 1968 року Серія НОМЕР_3 , та у зв`язку з чим остання просила стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування, заподіяної смертю годувальника - 115200,00 грн.

Крім того, у дорожньо-транспортній пригоді, спричиненій ОСОБА_4 , загинув чоловік потерпілої ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , сімейні відносини, яких підтверджуються копією Свідоцтва про Шлюб Серія НОМЕР_4 , видане Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №3954 (т. 1, а.с.60), від шлюбу з яким вона має двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_5 (т. 1, а.с.61), та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_6 (т. 1, а.с.62). На момент загибелі чоловіка вона перебувала на його повному утриманні, оскільки здійснювала догляд за дітьми, з моменту народження меншої дитини минуло лише два тижні. У зв`язку з викладеним, просила суд стягнути на її користь страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника в розмірі 115200,00 грн та страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника в розмірі 38400,00 грн на кожну дитину, а разом стягнути на її користь страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника в розмірі 192000,00 грн.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до Полісу № АК/0160465 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Renault Logan», реєстраційний номер НОМЕР_7 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у АТ «CK «Країна», а саме: за шкоду, заподіяну майну - 100000,00 грн, за шкоду, спричинену здоров`ю чи життю на одного потерпілого - 200000,00 грн (т. 1, а.с.69).

Потерпілим внаслідок ДТП, яка сталася 25 травня 2017 року з вини ОСОБА_4 , є ОСОБА_6 , оскільки останній загинув внаслідок вказаної ДТП. Вказана особа є сином позивача ОСОБА_2 та чоловіком позивача ОСОБА_3 , а також батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а тому вказані особи мають право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, внаслідок ДТП, проте у розмірі визначеному на одного потерпілого.

Виходячи з положень п. 27.2 ст. 27 вищевказаного Закону страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відшкодування шкоди, пов'язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (п. 27.5 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Отже, загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, в даному випадку - ОСОБА_6 , не може перевищувати страхову суму за таку шкоду, тобто 200000,00 грн.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Отже, страхова сума 200000,00 грн має бути розподілена між особами, які мають право на таке відшкодування, рівними частинами.

ОСОБА_3 в своїх позовних вимогах просила стягнути страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника в розмірі 38400,00 грн на кожну дитину, тобто 76800,00 грн на двох дітей, а тому з урахуванням вказаної суми з позивача на користь ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , ОСОБА_10 підлягає відшкодуванню шкода, пов`язана із смертю потерпілого, в розмірі 138400,00 грн, яка складається з 76800,00 грн на користь двох дітей, та 61600, 00 грн на її користь, та шкода, пов`язана із смертю потерпілого в розмірі 61600,00 грн на користь матері потерпілого ОСОБА_2 , що становить ліміт відповідальності страховика.

Матеріалами позовної заяви також підтверджується, що фактично обставини скоєння дорожньо-транспортної пригоди у кримінальному провадженні відомості за яким були внесені до ЄРДР 25.05.2017 р. за № 0000265 по ст.286 ч.3 КК України, зокрема у тому числі й особа, яка її скоїла та транспортний засіб, на якому її було скоєно, встановлювались слідством впродовж 2017-2021 років.

А тому беручи до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №147/66/17 від 14 грудня 2021 року, яка вказала на те, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний/трирічний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності, колегія суддів вважає що відсутність заяв позивачів поданих до страхової компанії не перешкоджає реалізації їх права на відшкодування шкоди, заподіяної смертю годувальника.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача.

Наведене вище не було враховано судом першої інстанції, тобто було допущено не повне з`ясування обставин справи, про що свідчать і наведені судом першої інстанції розрахунки. У зв`язку з цим, рішення суду першої інстанції першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» підлягає до скасування з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» - задовольнити частково.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 лютого 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - залишити без змін.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 09 лютого 2023 року в частині вирішення позовних ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 61600,00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 138400,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: В.А. Нежура

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 23 січня 2024 року.