ПОСТАНОВА

Іменем України

21 листопада 2023 року м. Кропивницький

справа № 390/848/22

провадження № 22-ц/4809/1119/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

за участі секретаря Гончар В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2023 року у складі судді Бойко І. А. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:

- витребувати у ОСОБА_2 та передати ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності автомобіль марки ГАЗ, модель 3302 288 ЗНГ 2011 року пипуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 , в належному технічно-справному стані;

- судові витрати по справі стягнути з відповідача.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 20.11.1999 перебували у шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.09.2016.

Під час спільного проживання вони придбали автомобіль, який залишився у володінні ОСОБА_3 після розірвання шлюбу.

23.04.2022 колишній чоловік позивача загинув, перебуваючи в зоні бойових дій.

За життя ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 ключі та документи від спільного автомобіля та пояснив, що у разі, якщо з ним щось трапиться, позивач має залишити автомобіль у себе.

Позивач заначала, що вказаний автомобіль незаконно використовує ОСОБА_2 , яка відмовляється повертати його на вимогу позивача, а тому остання з метою захисту своїх прав звернулась до суду з позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що докази здійснення поділу майна подружжя в судовому або в позасудовому порядку шляхом укладення відповідного договору в матеріалах справи відсутні.

Шлюб між позивачем та ОСОБА_3 зареєстрований 20.11.1999 був розірваний заочним рішенням Олександрійським міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.09.2016, а в самому рішенні суду зазначено, що шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 фактично припиненні в листопаді 2007 року.

Позивач не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів того, що спірний автомобіль придбаний з її участю під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , та не доведено, що вона є стороною такого договору, або що ОСОБА_3 придбав автомобіль зі згоди та відома дружини.

ОСОБА_3 за життя, як власник автомобіля, користуючись своїми правами, визначив місце знаходження свого автомобіля.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що зважаючи на той факт, що автомобіль після смерті ОСОБА_3 входить до складу спадщини, права на яку вже заявлені, вирішення даної справи без залучення всіх суб`єктів, які мають матеріально-правову заінтересованість стосовно предмета спору, суперечить, зокрема ч. 5 ст. 1268 ЦК України, згідно якої спадщини належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2023 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час придбання спірного транспортного засобу позивач з ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, на час його придбання проживали разом та вели спільний побут, мали спільний сімейний бюджет, а тому автомобіль є їх спільною сумісною власністю.

Судом першої інстанції не було з`ясовано всі обставини, які мають значення для справи, зокрема, неповно досліджено питання факту проживання ОСОБА_3 з позивачем однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу та визначення ним перед загибеллю місця знаходження спірного автомобіля.

Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу у її з ОСОБА_3 сімейних відносинах жодних фактичних змін не відбулося, вони і надалі проживали разом, турбувалися один про одного, вели спільний побут та спільне господарство, мали спільний бюджет.

Подвір`я ОСОБА_2 використовувалося для тимчасової стоянки транспортного засобу під час здійснення ОСОБА_3 підприємницької діяльності.

Крім того, обов`язковість процесуальної співучасті інших осіб саме у цій справі з такими позовними вимогами судом першої інстанції належним чином не мотивована.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та залишити рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2023 року в силі.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Олексієнко С. В. підтримали доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Від адвоката Мельник О. В., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд справи без її участі.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглядати справу без участі осіб, що не з`явились, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст.263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що з 20.11.1999 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.09.2016, що набрало законної сили 04.11.2016. При розірванні шлюбу судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припиненні в листопаді 2007 року.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого Кіровоградським РЕВ УДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 11.08.2012, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на транспортний засіб ГАЗ 3302288 ЗНГ, державний номер НОМЕР_1 .

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Олександрійським відділом реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді заступника начальника ГУНП в Кіровоградській області № К-38/03/19-22 від 21.06.2022 за результатом розгляду звернення заяви ОСОБА_1 встановлено, що автомобіль марки ГАЗ 3302288, державний номер НОМЕР_1 , знаходиться у ОСОБА_2 , яка зобов`язалась зберігати вказаний автомобіль та повернути його при наявності рішення суду щодо розподілу рухомого майна серед спадкоємців. Ознаки кримінального правопорушення відсутні.

Відповідно до довідки виконкому Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 214 від 11.08.2022 ОСОБА_3 з 2016 року проживав з ОСОБА_2 на території сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого ОСОБА_2 , зареєстрованим місцем її проживання є адреса: АДРЕСА_1 .

З відповіді приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Балик Т.М. вбачається, що до зазначеного нотаріуса подана заява ОСОБА_4 про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі вказаної заяви заведена спадкова справа № 11/2022.

Заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Балик Т.М. також підтверджується відповіддю завідувача Кропивницької районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області № 37/01-09 від 26.01.2023 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 71250962 від 24.01.2023.

Факт родинних відносин ОСОБА_4 з померлим ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , згідно якого батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 , а також свідоцтвом про шлюб, згідно якого ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_6 , після чого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 .

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Зачастиною першоюстатті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм направі спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічне положення містить стаття 368 ЦК України.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 СК України).

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України).

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2023 року у справі № 686/9818/22 (провадження № 61-7788св23).

Згідно із частинами другою та третьою статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18 (провадження № 61-14494св20).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідотцва про одруження серії і- НОМЕР_6 від 20 листопада 1999 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , зареєстровано шлюб (а. с. 6).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого Кіровоградським РЕВ УДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 11.08.2012, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на транспортний засіб ГАЗ 3302288 ЗНГ, державний номер НОМЕР_1 (а. с. 7).

Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2016 року у справі № 398/5849/15-ц розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ,зареєстрований 20 листопада 1999 року Палацом урочистих подій Олександрійської міської ради Кіровоградської області, актовий запис № 615 (а. с. 8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.09.2016 зазначено, що шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 фактично припиненні в листопаді 2007 року, а позивач не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів, що спірний автомобіль придбаний з її участю під час перебування у фактичних шлюбних відносинах.

Проте, з такими висновками погодитись не можна, з огляду на таке.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 червня 2023 року у справі № 182/1207/21 (провадження № 61-2375св23) вказано, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».

Матеріалами справи підтверджується, що у заочному рішенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 вересня 2016 року у справі № 398/5849/15-ц, яким розірвано шлюб між ОСОБА_3 ОСОБА_1 , зазначено, що згідно позовної заяви шлюбні відносини між сторонами фактично припинені в листопаді 2007 року, оскільки спільне життя з відповідачем не склалося (а. с. 8).

Аналізуючи вказане твердження, суд вважає, що в розумінні ст. 82 ЦПК України воно не може вважатись обставиною, встановленою судом, адже вказаний факт зазначений згідно змісту позовної заяви, поданої у справі № 398/5849/15-ц та безпосередньо не досліджувався на предмет його доведеності та не встановлювався судом.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактичні шлюбні відносини були припинені в 2007 році.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль за ОСОБА_3 було зареєстрованоу 2012 році, тобто набуто під час шлюбу з позивачем, а тому в силу вимог ст. 60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено право громадянина володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він реалізує на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

За змістом ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦПК України).

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача.

Права співвласника неподільної речі поширюються на усю спільну річ незалежно від розмірі частки у праві на неї. За відсутності волі позивача на знаходження спільного майна без відповідної правової підстави у відповідача, таке майно підлягає витребуванню на користь співвласника.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 446/1609/15-ц (провадження № 61-40347св18).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно відповіді заступника начальника ГУНП в Кіровоградській області № К-38/03/19-22 від 21.06.2022 за результатом розгляду звернення заяви ОСОБА_1 встановлено, що автомобіль марки ГАЗ 3302288, державний номер НОМЕР_1 , знаходиться у ОСОБА_2 , яка зобов`язалась зберігати вказаний автомобіль та повернути його при наявності рішення суду щодо розподілу рухомого майна серед спадкоємців (а. с. 10).

Обставина фактичного знаходження спірного автомобіля за місцем реєстрії ОСОБА_2 не заперечувалась останньою під час розгляду справи судом першої інстанції.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустими доказами довела набуття і наявність у неї на час звернення з позовом суб`єктивного права на витребування спірного автомобіля, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що вона є співвласником автомобіля марки ГАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , модель 3302 288 ЗНГ, 2011 року випуску, який без відповідної правової підстави фактично знаходиться у відповідача, а тому таке майно на підставі статті 387 ЦК України підлягає витребуванню на користь позивача.

При цьому, суд не погоджується з твердженням суду першої інстанції на те, що вирішення даної справи без залучення осіб, які звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 та мають матеріально-правову заінтересованість стосовно предмета спору, суперечить, зокрема ч. 5 ст. 1268 ЦК України.

Суд зауважує, що витребування спірного автомобіля на користь співвласника у незаконного володільця не порушує прав осіб, які звернулись із заявами про прийняття спадищни після смерті іншого співвласника ОСОБА_3 та не позбавляє їх права у встановленогому законом порядку оформити спадщину та набути право власності на частину автомобіля, яка належала на праві спільної сумісної власності померлому спадкодавцю.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції внаслідок неправильно наданої оцінки наявним в матеріалах справи доказам та неправильного застосування норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2023 року скасуванню з ухваленням нового про витребування у ОСОБА_2 та передання ОСОБА_1 належний їй на праві спільної сумісної власності автомобіль марки ГАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , модель 3302 288 ЗНГ, 2011 року випуску.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову, в порядку розподілу судових витрат сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 992,4 грн та апеляційної скарги у розмірі 1 488,6 грн, а всього 2 481 грн, підлягає стягненню на її користь з ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 23 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 та передати ОСОБА_1 належний їй на праві спільної сумісної власності автомобіль марки ГАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , модель 3302 288 ЗНГ, 2011 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ) 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27.11.2023.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді О. Л. Карпенко

О. І. Чельник