Провадження № 22-ц/811/1999/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Марко О.Р.

з участю представника апелянта Косенка М.А., представника заінтересованої особи Прохорової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційні скарги державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» та Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року, в справі за скаргою державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» на дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

В С Т А Н О В И В:

в травні 2023 року державне спеціалізоване підприємство «Об`єднання «Радон» звернулось до суду із скаргою на дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), у якій, з урахуванням уточнених в червні 2023 року вимог, просили:

- визнати неправомірною (незаконною) та скасувати постанову Головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 травня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № 71693720;

- визнати неправомірною (незаконною) та скасувати постанову Головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 травня 2023 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні № 71693720;

- зобов`язати Голосіївський відділ державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути кошти, що стягнуті за виконавчим провадженням АСВП № 71693720 в сумі 500 422 грн 94 коп.

Обґрунтовуючи скаргу зазначали, що в провадженні Франківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа № 436/11321/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов було задоволено та рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

25 квітня 2023 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчі листи в частині негайного виконання рішення суду, а саме поновлення на роботі та стягнення суми заробітної плати за один місяць.

01 травня 2023 року Голосіївським ВДВС м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), а саме головним державним виконавцем Яковенко Т.І. відкрито виконавче провадження № 71693720 з примусового виконання виконавчого листа №463/11321/20. ДСП «Об`єднання «Радон» про це стало відомо під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 03 травня 2023 року. Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 03 травня 2023 року постанови про відкриття виконавчого провадження в матеріалах справи не було, її копії не було надано представнику боржника як стороні виконавчого провадження. Саме для негайного виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць був виданий виконавчий лист 25 квітня 2023 року, а не для виконання рішення в цілому. Крім цього, виконавче провадження відкрите в межах строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження рішення суду сплив 04 травня 2023 року, тоді як вже 01 травня 2023 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. Боржником в межах строку на апеляційне оскарження було подано до Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення суду від 30 березня 2023 року. Крім цього, заява стягувача ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження містить посилання на те, що рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає виконанню негайно. Внаслідок неправомірних дій державного виконавця була винесена постанова про арешт коштів боржника в межах суми стягнення у розмірі 550 867 грн 08 коп. Вказує, що боржник в повному обсязі виконав рішення Франківського районного суду від 30 березня 2023 року в частині стягнення середнього заробітку за вимушений прогул за один місяць та в частині поновлення працівника ОСОБА_1 на посаді. У цьому зв`язку просили скаргу задовольнити.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення розгляду скарги державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» на дії державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовлено.

Скаргу державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» в частині визнання неправомірною (незаконною) та скасування постанови головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 травня 2023 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на суму 401 грн 85 коп. - залишено без розгляду.

Скаргу державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» в частині визнання неправомірною (незаконною) та скасування постанови головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 травня 2023 року про стягнення виконавчого збору в сумі 50 042 грн 29 коп. - залишено без розгляду.

Визнано неправомірною та скасовано постанову головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 01 травня 2023 року про арешт коштів боржника.

В решті вимог скарги - відмовлено.

В липні 2023 року державне спеціалізоване підприємство «Об`єднання «Радон» та Голосіївський відділ державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) оскаржили ухвалу суду першої інстанції, подавши апеляційні скарги.

Апеляційна скарга державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» мотивована тим, що заявник не погоджується із оскаржуваною ухвалою в частині відмови у визнанні неправомірною (незаконною) та скасування постанови головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 травня 2023 про відкриття виконавчого, провадження АСВП №71693720 та мотивувальною частиною ухвали, вважають її необґрунтованою у зв`язку із неправильністю установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів, а саму ухвалу такою що, підлягає скасуванню в цій частині відповідно до статті 376 ЦПК України. Зазначає, що постанова про арешт коштів є такою, що не може бути винесена без винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а отже, визнання неправомірною та скасування постанови про арешт коштів боржника без визнання неправомірною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження не буде ефективним та не відновить порушені права об`єднання, а отже, оскаржувана ухвала в частині відмови у визнанні незаконною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження винесена на підставі неправильного застосування статей 1, 13, 26,56 Закону України «Про виконавче провадження», тому підлягає скасуванню. Крім того, судом першої інстанції не досліджено та не надано оцінку наявним у справі доказам та поясненням учасників по справі, що є порушенням вимог статей 228-229, 258-260, 263-264 ЦПК України. Мотивують апеляційну скаргу також і тим, що заява про примусове виконання рішення суду стягувача - ОСОБА_1 , що наявна в матеріалах виконавчого провадження та в матеріалах справи, містить посилання на те, що рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню, і саме з такою заявою стягувач звернувся за виконанням. Таким чином, постанова про відкриття виконавчого провадження від 01 травня 2023 року (АСВП № 71693720) не тільки не відповідає змісту виконавчого листа, виданого судом, але і заяві про примусове виконання рішення суду, що міститься у виконавчому провадженні. Вважають, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження АСВП№ 71693720 про арешт коштів від 01 травня 2023 року має бути визнана незаконною та скасованою з тих підстав, що винесена в межах виконавчого провадження, що відкрито незаконно. Звертають увагу й на те, що в оскаржуваній ухвалі Франківського районного суду м. Львова як на підставу правомірності винесення постанови про відкриття виконавчого провадження суд посилається на рішення Франківського районного суду м. Львова в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць (тобто в частині негайного виконання), яке було виконано ДСП «Об`єднання «Радон» лише 08 травня 2023 року, тобто після відкриття виконавчого провадження. При цьому суд першої інстанції не дослідив належним чином та не надав оцінку, що таке виконання рішення суду в частині сплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за вимушений прогул за один місяць було виконано ДСП «Радон» добровільно та самостійно поза виконавчим провадженням та поза сумою грошових коштів, які були арештовані в розмірі, зазначеному в постанові про відкриття виконавчого провадження. Відтак, судом першої інстанції не встановлено, чи є дії державного виконавця з винесення постанови про відкриття виконавчого провадження АСВП №71693720 від 01 травня 2023 року про стягнення 500 422 грн 94 коп., постанови про арешт коштів боржника АСВП № 71693720 від 01 травня 2023 року такими, що порушують приписи статей 273, 354 ЦПК України, та не відповідають статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а тому, на думку підприємства, ухвала підлягає скасуванню в цій частині. Крім того, судом першої інстанції не досліджено та не надано жодної оцінки тому факту, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена без дати набрання законної сили судового рішення та у період строку на апеляційне оскарження рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 березня 2023 року у справі № 463/11321/20. Без зазначення дати набрання рішенням законної сили виконавчий лист не повинен бути прийнятий до виконання.

Просять ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року в частині відмови у визнанні неправомірною (незаконною) та скасуванні постанови головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ) від 01 травня 2023 року про відкриття виконавчого провадження АСВП № 71693720 та в частині відмови у зобов`язанні Голосіївського відділ державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути кошти, що стягнуті за виконавчим провадженням в повному обсязі - 500 042 грн 94 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці вимоги задовольнити.

Голосіївський відділ державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що 01 травня 2023 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття апеляційного провадження. Рішення набрало законної сили, згідно відмітки на виконавчому документі 30 березня 2023 року, тому підстав для не відкриття виконавчого провадження не було, відомостей про відкриті апеляційні провадження у цій справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень на момент відкриття виконавчого провадження, а також на момент закінчення виконавчого провадження не було. Звертають увагу й на те, що Франківським районним судом м. Львова було видано два виконавчих листи, а саме: виконавчий лист Франківського районного суду міста Львова №463/11321/20 від 25 квітня 2023 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника служби фізичного захисту в Державному спеціалізованому підприємстві «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» з 26 жовтня 2020 року. Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць, згідно відмітки на виконавчому документі, та виконавчий лист Франківського районного суду міста Львова № 463/11321/20 від 25 квітня 2023 року про стягнення з Державного спеціального підприємства «Об`єднання «Радон» на користь ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 27 жовтня 2020 року по 30 березня 2023 року (день ухвалення судового рішення) у розмірі 500 422 грн 94 коп. Рішення набрало законної сили 30 березня 2023 року, згідно відмітки на виконавчому документі. Вважають, що оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду скасована, а постанова про відкриття не скасована, рішення що, підлягало виконанню не скасовано, виконавче провадження не може перебувати на стадії відкриття, рішення суду виконано, кошти стягнуто та перераховано.

Просять скасувати ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року в частині вимог визнання неправомірною та скасування постанови про арешт коштів від 12 травня 2023 року.

Відзиви на апеляційні скарги від учасників справи не надходили, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників скаржника та заінтересованої особи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог скарги та їх підстав, що булим предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 30 березня 2023 року у справі № 463/11321/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: профспілковий комітет первинної профспілкової організації працівників Державного спеціалізованого підприємства «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат Професійної спілки атомної енергетики та промисловості України» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задоволено.

Скасовано наказ державного спеціалізованого підприємства «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» № 20 від 26 жовтня 2020 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_2 ».

Визнано незаконним наказ голови комісії з реорганізації державного спеціалізованого підприємства «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» від 09 жовтня 2020 року № 18 «Про перенесення дати запланованого звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби фізичного захисту в державному спеціалізованому підприємстві «Львівський державний міжобласний спеціальний комбінат» з 26 жовтня 2020 року.

Стягнуто з державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» на користь ОСОБА_1 середньомісячну заробітну плату за весь час вимушеного прогулу з 27 жовтня 2020 року по 30 березня 2023 року (день ухвалення судового рішення) у розмірі 500 422 (п`ятсот тисяч чотириста двадцять дві тисячі) грн 94 коп.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

На виконання рішення суду 25 квітня 2023 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист про стягнення з державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» на користь ОСОБА_1 середньомісячної заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 27 жовтня 2020 року по 30 березня 2023 року (день ухвалення судового рішення) у розмірі 500 422 (п`ятсот тисяч чотириста двадцять дві тисячі) грн 94 коп.

У виконавчому листі зазначено, що допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць.

01 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я начальника Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про прийняття до виконання виконавчого документу, виданого Франківським районним судом м. Львова 25 квітня 2023 року у справі № 463/11321/20.

01 травня 2023 року головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Т.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 71693720.

Також, 01 травня 2023 року головним державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Яковенко Т.І. винесено постанову про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 71693720.

11 травня 2023 року на депозитний рахунок відділу надійшли кошти, які 12 травня 2023 року державним виконавцем перераховано на користь стягувача в повному обсязі у розмірі 483 110 грн 12 коп., оскільки згідно платіжної інструкції № 1932 від 08 травня 2023 року боржник самостійно перерахував кошти у розмірі 17 312 грн 82 коп. за один місяць в частині негайного виконання; 50 042 грн 29 коп. перераховано на користь держави як виконавчий збір; витрат 401 грн 85 коп.; повернуто боржнику кошти у розмірі 17 312 грн 82 коп., як надмірно стягнуті.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення (пункт 7 частини першої 264 ЦПК України).

Згідно з пунктами 2 та 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті (частина друга статті 430 ЦПК України).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Основоположний принцип верховенства права визнається одним із фундаментальних та непорушних ідеалів сучасних демократій, якого мають дотримуватися усі без винятку інституції громадянського суспільства.

У своєму Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

У виконавчому провадженні безумовно має застосовуватися принцип «розумної обачності» (див. постанову Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 203/798/20 (провадження № 61-10047св22)).

Щодо відкриття виконавчого провадження.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII).

У виконавчому документі зазначаються, зокрема дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню) (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону (частина п`ята статті 26 Закону № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання).

Відповідно до положень частини першої та другої статті 12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню) (частина перша статті 38 Закону № 1404-VIII).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина перша та друга статті 273 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У справі, що переглядається:

- у виконавчому листі, виданому 25 квітня 2023 року Франківським районним судом м. Львова, зазначено, що допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць. Також вказано, що рішення набрало законної сили: 30.03.2023 року;

- у заяві про прийняття виконавчого листа до виконання від 27 квітня 2023 року ОСОБА_3 зазначив, що просить стягнути з ДСП «Об`єднання «Радон» на свою користь середньомісячну заробітну плату. В додаткових відомостях заяви стягував вказав, що рішення набрало законної сили 30.03.2023 року: негайне виконання рішення суду;

- враховуючи дату ухвалення судового рішення (30 березня 2023 року), дату видачі виконавчого листа (25 квітня 2023 року), дату подання заяви про прийняття його до виконання (01 травня 2023 року), а також зміст цієї заяви та виконавчого листа, з огляду на положення статей 273, 354 та 430 ЦПК України, статей 4 та 26 Закону № 1404-VIII, проявивши розумну обачність, державний виконавець мав відкрити виконавче провадження лише в частині, допущеній до негайного виконання, а в іншій частині повернути виконавчий лист без прийняття до виконання, оскільки рішення суду, на виконання якого його видано, не набрало законної сили. Помилкове зазначення місцевим судом у виданому виконавчому листі про те, що рішення набрало законної сили станом на дату його видачі, при цьому, коли на цю дату не закінчився строк апеляційного оскарження, не є вирішальним для державного виконавця при з`ясуванні підстав для відкриття виконавчого провадження, адже останній зобов`язаний самостійно вживати усіх заходів щодо перевірки достатності підстав для відкриття виконавчого провадження, чого у даній справі, ним не було зроблено;

- за таких обставин, висновок суду першої інстанції про те, що виносячи 01 травня 2023 року постанову про відкриття виконавчого провадження № 71693720 державний виконавець діяв в межах своїх повноважень, є невірним.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Оскільки доводи апеляційної карги в цій частині знайшли своє підтвердження, оскаржувана ухвалу в цій частині підлягає скасуванню, із постановленням нового судового рішення про задоволення цих вимог скарги та визнання неправомірною (незаконною) і скасування постанови головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 травня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № 71693720.

Щодо накладення арешту на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти/електронні гроші боржника. У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону (частина сьома статті 26 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частин першої, другої статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на інших рахунках боржника, на накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частин першої - третьої статті 56 Закону № 1404-VIII, пункту 7 розділу VIII Інструкції № 512/5 від 02 квітня 2012 року, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Оскільки арешт на майно боржника накладено у межах звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди виконавця, витрат виконавчого провадження штрафів у розмірі 550 867 грн 08 коп., а примусовому виконанню підлягало рішення суду в частині допущеній до негайного виконання, а саме в частині стягнення середнього заробітку за один місяць (і рішення в цій частині боржником виконано), вірними є висновки суду першої інстанції про те, що у державного виконавця не було правових підстав для накладення арешту на кошти боржника у межах суми - 550 867 грн 08 коп.

Відтак, місцевий суд обґрунтовано задовольнив ці вимоги, а доводи апеляційної скарги органу ДВС таких висновків суду не спростовують, адже ґрунтуються на невірному тлумаченні норм матеріального права, якими врегульовано спірні відносини, та без урахування фактичних обставин справи, що переглядається.

Щодо повернення боржнику стягнутих сум.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Цивільним процесуальним законодавством визначено спеціальний порядок розгляду скарг, предметом яких є судовий контроль за виконанням судових рішень, який врегульовано Розділом 7 ЦПК України.

Інститут судового контролю (Розділ VII ЦПК України) має на меті контроль за дотриманням та поновленням порушених права сторін виконавчого провадження.

Відтак, судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах - це особлива форма правосуддя, де процесуальна діяльність суду пов`язана із виконанням судових актів у цивільних справах, яка здійснюється у формі процесуального контролю за законністю рішень, дії або бездіяльності посадових осіб та органів державної виконавчої служби у виконавчому провадженні шляхом розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність виконавців та різних позовів як важливої гарантії захисту права особи після набуття судовим рішенням чинності.

Частиною другою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: про відкриття провадження у справі; щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов`язків; про судові виклики та повідомлення; про судовий розгляд; щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в межах розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не може розглядати питання про відшкодування моральної шкоди або інших збитків, приймаючи ухвалу, постановлену за результатами розгляду скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Проте, у разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутися до суду з позовом про відшкодуванням шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (статті 1174, 1166, 1167 ЦК України).

Такі справи повинні розглядатись у порядку позовного провадження, тобто шляхом пред`явлення позову, оскільки є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, як у цій справі, як у скаржника, так і у державного виконавця.

У пунктах 74, 75 постанови від 14 грудня 2021 року у справі №344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20) Велика Палата Верховного Суду зазначила: «Якщо ж спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства, і виконавець звернувся до суду цивільної юрисдикції (як у цій справі), то підстави для закриття провадження за пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні.

Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду про те, що поняття «спір про право», наявність якого є підставою для залишення заяви без розгляду, а не закриття провадження у справі, передбачено в окремому провадженні. Натомість розділ VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України не регулює дії суду у випадках, коли виконавець звертається до суду в порядку цього розділу за наявності матеріального спору, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження. Отже, у ЦПК України наявна прогалина, яку належить заповнити шляхом застосування за аналогією закону частини шостої статті 294 ЦПК України, відповідно до якої якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тому якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Такий висновок узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18) про залишення позову без розгляду».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2023 року в справі № 216/5508/20 (провадження № 61-13сво23) викладено такий висновок щодо застосування норм права:

«У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Суди розглядають справи за такими скаргами у передбаченому Розділом VII ЦПК України порядку, незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд.

Оскільки Розділом 7 ЦПК України визначено предмет оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, а вирішення питань щодо наявності та розміру моральної шкоди може бути встановлено за участю фізичних, юридичних осіб і держави, що вказує на наявність спору між сторонами, тому заявлені вимоги у рамках вказаної скарги про відшкодування моральної шкоди з державного виконавця не можуть бути вирішені по суті, оскільки вирішуються у позовному провадженні.

З огляду на те, що законодавець не наділив суд повноваженнями відшкодовувати моральну шкоду чи збитки ухвалою, постановленою за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, скаргу в частині вимог про відшкодування моральної шкоди (або будь-яких вимог, які розглядаються в порядку позовного провадження) суд залишає скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику його право на звернення до суду з цими вимогами у порядку позовного провадження».

Суд першої інстанції вірно вважав, що в даному випадку між боржником, стягувачем і державним виконавцем виник спір щодо розміру стягнутої заборгованості, який підлягає вирішенню судом в позовному провадженні.

Проте, місцевий суд помилився щодо процесуальних наслідків за результатами розгляду цих вимог скарги, відмовивши у їх задоволенні, замість того, щоб з врахуванням правових висновків Верховного Суду залишити їх без розгляду.

Відтак, оскаржувана ухвала в частині розгляду цих вимог скарги по суті та відмови у їх задоволенні підлягає скасуванню, із залишенням скарги у цій частині без розгляду, з роз`ясненням заявнику права на звернення до суду з цими вимогами у порядку позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги ДСП «Об`єднання «Радон» у цій частині юридично неспроможними.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу (частина перша статті 377 ЦПК України).

Оскільки доводи апеляційної скарги органу ДВС не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскаржувану ухвалу в частині вирішення вимог про визнання неправомірною та скасування постанови про арешт котів боржника слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги ДСП «Об`єднання «Радон» частково знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, її слід задовольнити частково, ухвалу суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог скарги про визнання неправомірною (незаконною) та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, а в частині відмови в задоволенні вимог про зобов`язання органу ДВС повернути кошти, що стягнуті за виконавчим провадженням ухвалу скасувати, а скаргу в цій частині залишити без розгляду.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ДСП «Об`єднання «Радон», із органу ДВС на користь особи, яка подала апеляційну скаргу слід стягнути сплачений нею за подання скарги судовий збір у розмірі 1 342 грн 00 коп., тобто пропорційно до задоволених вимог скарги.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 377, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» задовольнити частково.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року в частині відмови в задоволенні вимог про визнання неправомірною (незаконною) та скасування постанову головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 травня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № 71693720 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Визнати неправомірною (незаконною) та скасувати постанову головного державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 травня 2023 року про відкриття виконавчого провадження № 71693720.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 23 червня 2023 року в частині відмови в задоволенні вимог про зобов`язання Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повернути кошти, що стягнуті за виконавчим провадженням АСВП № 71693720 в сумі 500 422 грн 94 коп. скасувати, скаргу в цій частині залишити без розгляду.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Стягнути з Голосіївського відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь державного спеціалізованого підприємства «Об`єднання «Радон» 1 342 (одну тисячу триста сорок дві) грн 00 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич