Номер провадження: 22-ц/813/3114/23
Справа № 501/2105/21
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Козлової В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Петрюченко М.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморської міської ради Одеської області про визнання права власності,

встановив:

01.07.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Чорноморської міської ради про визнання права власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з житлового будинку літ. «Д» загальною площею 241,3 кв.м., гаражу літ. «Г» площею 45,4 кв.м.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 (батькові позивача ОСОБА_1 ) на підставі договору купівлі-продажу від 31.10.2007 року за реєстраційним №15024 належала земельна ділянка площею 0,0564 га, кадастровий №:02:022:0088.

Розпорядженням Іллічівського міського голови №40 від 22.01.2008 року ОСОБА_2 надано дозвіл на проектування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд на присадибній ділянці по АДРЕСА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради Одеської області №1154 від 23.10.2008 року погоджено ОСОБА_2 будівництво індивідуального житлового будинку та гаражу на присадибній ділянці по АДРЕСА_1 . Вказаним рішенням ОСОБА_2 зобов`язано отримати в управлінні архітектури та містобудування технічну документацію на забудову земельної ділянки та до початку будівництва отримати в Інспекції ДАБК в Одеській області дозвіл на виконання будівельних робіт.

10.10.2008 року Управлінням архітектури та містобудування надано висновок, яким погоджено проект індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 .

21.04.2009 року Інспекцією ДАБК в Одеській області Радзівілу А.П. надано дозвіл на виконання будівельних робіт №356 з будівництва індивідуального житлового будинку та гаражу на присадибній ділянці по АДРЕСА_1 зі знесенням старого житлового будинку, літньої кухні та вбиральні по закінченню нового будівництва, з терміном дії дозволу «до завершення будівництва».

15.08.2018 року ОСОБА_2 отримав технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий буд. АДРЕСА_1 за інвентарним №2371. Вказаний технічний паспорт не містить відмітки про наявність самочинного будівництва, що свідчить про відповідність будівлі погодженій проектній документації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 помер.

Спадкоємцем померлого є його донька позивач ОСОБА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2019 року, реєстраційний №1-328, ОСОБА_1 отримала у власність земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0564 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер №:02:022:0088. Право власності зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (№ витягу 160079712; реєстраційний номер об`єкту 108).

Разом з тим, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок нотаріусом було відмовлено.

06.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася до відділу ДАБК з декларацією про введення вказаного будинку в експлуатацію. Однак, листом відділу ДАБК ВК Чорноморської міської ради №01-13/61 від 10.11.2020 року декларацію повернуто, з підстав того, що дозвіл на виконання будівельних робіт завчасно не подовжено, будівництво здійснено після закінчення його терміну, тому ДАБК вважає будівництво самочинним.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила її позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та в цілому складається з житлового будинку літ. «Д» загальною площею 241,3 кв.м., гаражу літ. «Г» площею 45,4 кв.м. (а.с.141-148).

В апеляційній скарзі Чорноморська міська рада Одеської області ставить питання про скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2022 року, ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.153-155).

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду від 15 квітня 2022 року - без змін, посилаючись на законність судового (а.с.198-200).

Вирішуючи питання про слухання справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.209-211, 213-215).

У зв`язку з цим, колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 08.11.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення суду апеляційної інстанції складений 20.11.2023 року.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції тривалий час (а.с.183), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції за наявними доказами, які є в матеріалах справи, у відсутність інших учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що нерухоме майно є самочинно збудованим та відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (а.с.141-148).

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з того, що по відношенню до спадкодавця позивача ОСОБА_2 збудоване майно не було самочинним, а по відношенню до його спадкоємиці - позивача ОСОБА_1 дійсно самочинне, про що прямо зазначено в листу відділу ДАБК виконавчого комітету Чорноморської міської ради від 10.11.2020 року, № 01-13/61 (а.с.37).

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Разом з цим, власник земельної ділянки на підставі ч.2 ст. 375 ЦК України набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст.ст.331, 375, 376, 380 ЦК України правовою підставою визнання судом права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі ч. 5 ст. 376 ЦК України може бути не лише відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням, а й встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.04.2020 року у справі №2-7338/09.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.03.2019 року, реєстраційний №1-328, ОСОБА_1 після смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримала у власність земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0564 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер №:02:022:0088 (а.с.30).

Право власності зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (витяг №160079712; реєстраційний номер об`єкту 108) - а.с.31.

Проте, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок нотаріусом було відмовлено.

06.11.2020 року позивачка звернулася до відділу ДАБК з декларацією про введення вказаного будинку в експлуатацію. Однак, листом відділу ДАБК ВК Чорноморської міської ради Одеської області №01-13/61 від 10.11.2020 року повернуто декларацію з підстав того, що дозвіл на виконання будівельних робіт не було завчасно подовжено після закінчення його терміну, тому ДАБК вважає будівництво самочинним (а.с.37).

Розглядаючи даний спір, суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що слугують умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі №511/2303/19.

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; відсутність порушення прав інших осіб таким визнанням; встановлення судом відповідності такого об`єкта архітектурним, будівельним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам.

В апеляційній скарзі Чорноморська міська рада Одеської області посилається на те, що спірний будинок є самочинним, а тому судом необґрунтовано визнано право власності за позивачкою на нерухоме майно в порядку спадкування.

При цьому апелянт посилається на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування».

Однак, зазначені обставини не відповідають дійсності і суд не визнавав право власності за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування, чого остання не просила також і в своїй позовній заяві.

Апеляційний суд вважає доводи заявника апеляційної скарги безпідставними, оскільки судом першої інстанції визнано право власності за ОСОБА_1 на підставі ч.5 ст. 376 ЦК України (визнання права власності на самочинне будівництво).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво і яке згідно висновку експертизи відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва, та зважаючи на те, що позивачці було відмовлено у прийнятті декларації про введення спірного будинку в експлуатацію, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову про визнання права власності на будівництво.

Більше того, судом першої інстанції враховано, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області батьку позивача ОСОБА_2 21.04.2009 надано дозвіл на виконання будівельних робіт №356 з будівництва індивідуального житлового будинку та гаражу на присадибній ділянці по АДРЕСА_1 зі знесенням старого житлового будинку, літньої кухні та вбиральні по закінченню нового будівництва, з терміном дії дозволу «до завершення будівництва».

15.08.2018 ОСОБА_2 отримав технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 за інвентарним №2371. Вказаний технічний паспорт не містить відмітки про наявність самочинного будівництва Зазначені обставини свідчать про відповідність будівлі погодженій проектній документації.

Проте, не отримавши правовстановлюючих документів на вказане будівництво, батько позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції також обгрунтовано послався на висновок експерта №994/2021 від 29.11.2021р., складеного експертом на виконання ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 21 вересня 2021 року, в якому зазначено, що досліджуваний будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва (а.с.109-120), тощо.

Оскільки позивач ОСОБА_1 отримала в порядку спадкування право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,0564 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер №:02:022:0088, однак позбавлена можливості отримати право власності в порядку спадкування на нерухоме майно, або іншим шляхом захистити свої невизнані права на житловий будинок, окрім як в судовому порядку, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Чорноморської міської ради Одеської області залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 15 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20.11.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький