Справа № 211/6479/19
Провадження № 2/211/58/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 листопада 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарі Бірж Д.В.

за участі:

представника позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Романовського Д.С.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Петрова І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, зазначивши, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 18.01.2016 року, відповідач отримав кредит у розмірі 10000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В порушення умов Договору станом на 14.07.2019 року відповідач має заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 36704,68 грн., яка складається із: 23069,49грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10305,16 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1106,00 грн., - заборгованість за нарахованими відсотками, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

1724,03 грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись що заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.01.2016 року є непогашеною, просять стягнути з відповідача заборгованість по кредиту в розмірі 36704,68 грв., та судові витрати у розмірі 1921,00 грв.

В ході розгляду справи представником позивача було уточнено позовні вимоги шляхом звернення із відповідною заявою, де просять стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 53872,25 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 35823 грн. 65 коп.; в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту 35823 грн. 65 коп., а також заборгованості за простроченими відсотками - 2628 грн. 80 коп., та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 15419 грн. 80 коп., та понесені судові витрати в розмірі 2102 грн. 00 коп. - сплаченого судового збору.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги з урахуванням їх уточнення підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Петров І.Ю. у судовому засіданні проти позовних вимог банку заперечували у зв`язку з їх безпідставністю та не доведеністю. Вказували про зняття злочинцями кредитних коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 .

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов з урахуванням уточнення, підлягає задоволенню але частково.

В судовому засіданні встановлено, що 18 січня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви без номеру від 18.01.2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 18.01.2016 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки на ім`я ОСОБА_1 , довідку про видані кредитні картки, витяг з тарифів обслуговавання кредитних карт "Універсальна": "30 днів пільгового періоду", виписку за договором за період з 27.05.2017 по 15.06.2021 та розрахунки заборгованості.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» за договором, підписаним з ОСОБА_1 , останньому надавалася кредитна картка 27.05.2017 року, строком дії до 05/21.

За довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку відбувся 27.05.2017 року, кредитний ліміт позичальнику встановлено 14.09.2017 року у сумі 8000,00 грн., максимально ліміт був збільшений 08.11.2017 року до 10000,00 грн. та зменшений до 00 грн. 27.07.2018 року.

У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послугу ПриватБанку, Тарифами складає між ним і банком договір про надання банківських послуг. Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що він ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Процентна ставка в анкеті-заяві не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, плата за прострочене тіло кредиту також не визначена.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що відповідач порушив свої зобов`язання з повернення кредиту, що призвело до виникнення станом на 14.07.2019 заборгованості у розмірі 36704,68 грн., з яких: 23069,49грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10305,16 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1106,00 грн., - заборгованість за нарахованими відсотками, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:500,00 грн. - штраф (фіксована частина);1724,03 грн. - штраф (процентна складова).

Після уточнення позовних вимог у грудні 2020 року АТ КБ «Приват Банк» надано новий розрахунок заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором станом на 02.12.2020 року відповідно до якого заборгованість відповідача складає 53872,25 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 35823 грн. 65 коп.; в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту 35823 грн. 65 коп., заборгованість за простроченими відсотками - 2628 грн. 80 коп., заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 15419 грн. 80 коп.

Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою ОСОБА_1 вбачається, що останній користувався кредитними коштами шляхом отримання готівки, розраховувався ними за товари, оформлення розстрочки, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними та повертав відповідні суми. Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами суд вважає належними та допустимими.

Кредитний договір відповідачем недійсним не визнавався, також матеріали справи не містять, а відповідачем не надані докази того, що він не користувався кредитом. ОСОБА_1 користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто здійснювались покупки та вносилися платежі, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

Доводи сторони відповідача про те, що кошти з його карткового рахунку були зняті злочинцями, відхиляються судом, оскільки відповідачем не доведено таких обставин.

Крім того рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2018 року позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та визнання договору про банківське кредитування розірваним задоволено частково. Розірвано кредитний договір № SAMDNWFC 8 від 14 вересня 2017 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 з 09 листопада 2017 року. Зобов`язано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повернути грошові кошти ОСОБА_1 з 10.11.2017 року до 10.07.2018 року за № SAMDNWFC 8 від 14 вересня 2017 року в розмірі 3037,73 грн. Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., та судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10.10.2019 року рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 10 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання договору про банківське кредитування розірваним.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та визнання договору про банківське кредитування розірваним, посилався на факт незаконного заволодіння шляхом обману невідомими особами належних йому кредитних коштів та СВ Саксаганського ВП КВП були внесені відомості до ЄРДР за кваліфікаційною ознакою ч. 1 ст. 190 КК України. Проте колегією суддів Дніпровського апеляційного суду у постанові від 10.10.2019 року було встановлено, що зняття кредитних коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відбулась у зв`язку з порушенням ним Умов та правил надання банківських послуг, а саме щодо обов`язку негайного повідомлення та блокування кредитної картки. Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що саме через бездіяльність ОСОБА_1 яка виразилася у неповідомленні негайно Банк про викрадення фінансового номеру телефону та блокування кредитної картки , через що, невстановлені особи мали доступ до персональних даних позивача, за допомогою якого проведено зняття коштів з кредитної картки із використанням фінансового телефону, відсутні підстави для розірвання кредитного договору та підстави для стягнення АТ КБ «ПриватБанк» погашених кредитних коштів. Відповідальність за списані з кредитного рахунку кошти несе власник рахунка ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статей 12,18 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві, яка підписана позичальником, розмір процентної ставки та порядок їх нарахування не зазначено та матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів у зазначеному банком розмірі і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спору до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків у зазначеному позивачем розмірі, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Таким чином, з урахуванням того, що у заяві, яка підписана позичальником, розмір процентної ставки не зазначено, а витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та витяг з Тарифів не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідача, позивач безпідставно нарахував відсотки за ставками передбаченими Тарифами Банку відповідно до його Умов та Правил.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути такі його складові: - заборгованість за тілом кредиту в тому числі за простроченим тілом кредиту; - заборгованість за простроченими відсотками; - заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625.

Проте з огляду на викладене вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків не ґрунтуються на договорі та належних доказах його укладення на зазначених у позові умовах, а тому не підлягають задоволенню.

З розрахунку Банку доданого до уточненого позову вбачається, що заборгованість за кредитом складається з поточного тіла кредиту у розмірі 23960,40 грн. та простроченого тіла кредиту у розмірі 11863,25 грн., що в загальній сумі становить 35823,65 грн., однак, доказів саме такої заборгованості Банк не надає, оскільки з цього ж розрахунку у період з 14.09.2017 року по 11.09.2018 року відображаються фактичні витрати кредитних коштів клієнта у розмірі 21711,16 грн., що також має таке відображення у доданій виписці. Вбачається, що відповідачем неодноразово було внесені кошти на погашення заборгованості у розмірі 10102,48 грн., з яких частину коштів Банк неправомірно зарахував на погашення відсотків що призвело до штучного збільшення заборгованості позичальника з тіла кредиту. Таким чином фактична заборгованість за тілом кредиту становить 11608,68 грн.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» 11608,68 грн., які фактично використані відповідачем з карткового рахунку та не повернуті банку.

Вирішуючи вимоги, щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд виходить з того, що тіло кредиту - це сума, яку позичальник фактично отримує на руки. У неї входить тільки основний борг. Прострочене тіло кредиту є сумою яку позичальник не повернув.

У заяві позичальника від 18.01.2016 року плата за прострочене тіло кредиту також не визначена, крім того, в матеріалах справі відсутні докази можливості його нарахування. За таких обставин судом встановлено наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 11608,68 грн.

Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, суд дійшов висновку що позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача непогашеного тіла кредиту.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволених позовних вимог на 21,54% (11608,68 грн. х 100 % : 53872,25 грн.) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 452,77 грн.. (21,54% х 2102,00 грн. : 100%).

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258-259, 223, 264-265, 354-355ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, , заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.01.2016 року, що виникла станом на 02.12.2020 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11608 (одинадцять тисяч шістсот вісім ) грн. 68 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код , судовий збір у розмірі 452 (чотириста п`ятдесят дві ) грн. 77 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко