ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2732/22 Номер провадження 22-ц/814/3612/23Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О.С. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

за участю представника позивача адвоката Кіптіли М.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника позивача, ОСОБА_1 , адвоката Кіптіли М.М., на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року та ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 880 319 грн та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 06.02.2021 року о 16 год. 52, відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Multivan, з причіпом Краз 8138 д.н.з. НОМЕР_1 зі сторони м. Києва в напрямку м. Полтави, при зміні напрямку руху, а саме розвороту ліворуч, не надав переваги в русі та здійснив зіткнення з автомобілем Landrover RANGE ROVER СХО 642437, д.н.з. НОМЕР_2 , під його, ОСОБА_1 , керуванням, який рухався в зустрічному напрямку зі сторони м. Полтави в напрямку м. Києва, внаслідок чого транспортний засіб отримав суттєві технічні пошкодження. Після дорожньо-транспортної пригоди було відкрито кримінальне провадження № 0000023, його визнано потерпілим. Відповідач, в свою чергу, наполягав на тому, що готовий здійснити відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу, однак не виконав цього. Згідно з проведеною на замовлення позивача оцінкою транспортного засобу ФОП ОСОБА_3 від 25.03.2021 майнова шкода, спричинена автомобілю Landrover RANGE ROVER СХО 642437, д.н.з. НОМЕР_2 становить 876 356,27 грн, з якої: матеріальний збиток (втрата вартості автомобіля) - 238 704,66 грн; вартість ремонтних робіт для відновлення пошкоджень - 637 651,67 грн. У зв`язку із тим, що відповідач не мав полісу цивільного страхування на транспортний засіб, яким завдав шкоди, позивач вимушений був звернутись до суду із вказаним позовом, та, з урахуванням витрат, понесених у зв`язку із подачею даного позову (оплати експертизи у сумі 3 500,00 грн та поштових витрат - 462,82 грн), прохав стягнути з відповідача 880 319 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди - відмовлено.

Крім того, до ухвалення рішення суду по суті спору, ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без задоволення, відмовлено у прийнятті доказів, наданих представником позивача 28.03.2023 року.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року та ухвалою від 29 березня 2023 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку через свого представника адвоката М.М. Кіптіла.

В апеляційній скарзі прохав ухвалу місцевого суду про відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів та про долучення доказів - скасувати, та долучити до матеріалів справи надані позивачем 28.02.2023 докази; скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнути з відповідача майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 876 356,27 грн та покласти на відповідача судові витрати.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року вважає таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Так, суд не врахував, що в силу презумпції вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині 2 статті 1166 ЦК України, позивач не мав обов`язку доводити вину відповідача у заподіянні шкоди, натомість відповідач у справі не надав жодних доказів, що ДТП сталася не з його вини, тоді як саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності вини у заданні шкоди.

Він, як позивач, надав всі наявні в нього докази на підтвердження спричиненої шкоди та її розміру, надав Звіт № 25/03/21, Схему місця ДТП, в якій описані пошкодження його автомобіля. Схема місця ДТП підписана відповідачем та останній не оскаржував описаних пошкоджень, в якій також зазначено, що відповідач порушив Правила дорожнього руху.

Щодо документів про право власності на автомобіль Landrover RANGE ROVER СХО 642437, д.н.з. НОМЕР_2 , вказував, що суд безпідставно зауважував, що позивачем не надано доказів про право власності на автомобіль, тоді як в матеріалах справи наявні документи, що підтверджують право власності, а саме копія свідоцтва про ресторацію транспортного засобу додана до Звіту № 25/03/21.

Щодо незаконності ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року про відмову у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів та відмову у прийнятті доказів, скаржником зазначено наступне.

Зі сторони позивача було вжито всіх заходів на обґрунтування своїх позовних вимог, як в досудовому, так в процесі судового провадження щодо витребування матеріалів кримінального та адміністративного провадження, порушених за фактом ДТП.

На місці ДТП позивачу не було надано примірника постанови про адміністративне правопорушення. Тому, перед подачею позову позивач неодноразово звертався до Слідчого відділу Лубенського ВП ГУНП про надання кримінального та адміністративного провадження на ознайомлення, які були залишені без відповіді. Тоді позивач звернувся до суду із вказаним позовом та одночасно подав клопотання про витребування доказів. Клопотання було зазначено у додатках до позовної заяви та по тексту позову було зазначено про необхідність витребування документів. Вказане клопотання було направлено до суду одночасно із позовом, а тому позивач був впевнений, що воно наявне в матеріалах справи, проте дізнався про його відсутність у судовому засіданні тільки 22.02.2023. Суд першої інстанції, відкриваючи провадження у справі, не зазначив, що додаток до позову клопотання про витребування доказів відсутній та не надав строку та можливості позивачу усунути даний недолік. Всупереч положенням п. п. 4, 6 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, не було складено акту про відсутність документу, зазначеного у додатку позовної заяви.

Дізнавшись про відсутність клопотання у справі тільки 22.02.2023, представник позивача прохав оголосити перерву для підготовки письмового клопотання, та для прискорення отримання доказів адвокатом позивача було повторно направлено запит до Слідчого відділу Лубенського ВП ГУНП про надання кримінального та адміністративного провадження на ознайомлення. Тільки на повторний запит, 28.03.2023 позивач отримав докази (копію протоколу по адміністративне правопорушення № 192206 від 06.02.2021; Схему ДТП; копію пояснень ОСОБА_1 від 06.02.2021; копію Витягу з ЄРДР), які того ж дня направив до суду, однак суд безпідставно, всупереч ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 12, 76, 80 ЦПК України, не прийняв ці докази, а також відмовив у задоволенні клопотання про витребування таких доказів судом.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу від сторони відповідача до апеляційного суду не надходив.

21.11.2023 на офіційну електронну адресу Полтавського апеляційного суду від адвоката Коряка А.В., що представляє інтереси відповідача ОСОБА_2 , надійшла заява, підписана ЕЦП, яка у порядку ч. 4 ст. 183 ЦПК України, підлягає поверненню без розгляду як така, що подана не за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що дає підстави стверджувати, що заявник використав спосіб звернення до суду не передбачений чинним процесуальним законодавством, зокрема, ч. ч. 5, 6 ст. 43 ЦПК України.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що, згідно схеми місця ДТП, складеної 06 лютого 2021 року інспектором ПП взводу 2 роти 1 батальйону УПП полку в Полтавській області ДПП, 06 лютого 2021 року близько о 16 год 52 хв на автошляху Київ-Довжанський МОЗ км 203+350 сталася ДТП за участі автомобіля Volkswagen Multivan, з причіпом Краз 8138 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який їхав з боку м. Києва в напрямку м. Полтави, та автомобіля Landrover RANGE ROVER, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку зі сторони м. Полтави в напрямку м. Києва. (а.с. 46-47)

Згідно Звіту № 25/03/21 складеного ФОП ОСОБА_3 25.03.2021 про оцінку транспортного засобу легкового автомобіля Land Rover RANGE ROVER Sport реєстраційний номер НОМЕР_2 від 25.03.2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику даного легкового автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 238 704,66 грн. В описовій частині даного звіту оцінювачем визначено вартість відновлювального ремонту, яка складає 637 651,67 грн, та ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, яка складає 664 356,84 грн.

Згідно Акту виконаних робіт № 25/03 від 25 березня 2021 року та розрахунку № 12/03 від 12 березня 2021 року, виконаного ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 робота по виїзду до місця огляду та розрахунку вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку, заподіяному Land Rover RANGE ROVER Sport, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власник ОСОБА_1 , становить 3 500 грн. (а.с. 44, 45)

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий суд виходив з того, що суду не надано жодного доказу наявності вини відповідача у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Так, позивачем до позову долучено лише схему місця ДТП, яка не може бути достатнім доказом для встановлення обставин, що мають значення для справи, а саме наявності сукупності умов, які є підставою для покладання на особу цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди. Також, позивачем не надано доказів того, що він є особою, майну якої завдано шкоду, а саме відсутні докази того, що він є власником легкового автомобіля Land Rover RANGE ROVER Sport, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваних рішення та ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Щодо ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без задоволення, а також відмовлено у прийнятті доказів, наданих представником позивача 28.03.2023.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів у справі, місцевий суд виходив з того, що клопотання подане з пропущенням передбаченого законом процесуального строку та відсутні поважні причини пропуску такого строку.

Відмовляючи у прийняті доказів, поданих представником позивача 28.03.2023, місцевий суд виходив з того, що заявником не доведено здійснення всіх залежних від нього дій, спрямованих на отримання вказаних доказів в обґрунтування неможливості подання цих доказів разом з позовною заявою.

Щодо процесуального порядку подання доказів (стаття 83 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 4 вказаної статті визначено, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з частиною 5 статті 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до частини 8 вказаної статті докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Щодо процесуального порядку витребування доказів у справі (стаття 84 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 4 ст. 124 ЦПК України перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

З аналізу наведених норм права можна дійти висновку, що позивач повинен подати до суду докази чи заявити клопотання про витребування доказів разом із поданням позову.

Закінчення процесуального строку у даному випадку пов`язане із настанням події подачею позову.

Разом із тим, суд може встановити позивачу додатковий строк для подання доказів або задовольнити клопотання позивача про витребувати доказів, поданих з пропущенням встановленого законом строку, за умови доведення позивачем поважності причини їх неподання разом із позовом.

Тобто, недотримання процесуальних строків вчинення учасником справи певних процесуальних дій, зокрема подання доказів, заявлення клопотання про витребування доказів, має певні правові наслідки для заявника і першочергове значення для встановлення судом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, направивши його поштовим відправленням АТ «Укрпошта» № 104 від 29.09.2022, про що свідчить конверт поштового відправлення, вшитий у справу (а.с. 52)

Відповідно пункту 4 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, відповідальний працівник суду у день надходження кореспонденції перевіряє цілісність конверта (пакета), відповідність адресування, із дотриманням правил безпеки розкриває конверт (пакет), перевіряє відповідність вкладень опису (наявність додатків до документа).

Пунктом 6 Інструкції визначено, що конверти (пакети), в яких надходять документи, приєднуються до одержаних документів. У разі одержання документів у пошкодженій упаковці, або якщо при відкритті конверта (пакета) виявлено відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, про це складається акт (додаток 1) у двох примірниках, один з яких надсилається відправнику, а другий додається до вхідних документів.

Зі змісту позовної заяви (а.с. 6) вбачається: «Позивач неодноразово звертався до СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області із клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, надання копій з матеріалів кримінального провадження та витягу з ЄРДР, однак слідчий проігнорував всі клопотання (докази направлення - додаток № 6-8). Тому позивач вимушений просити суд витребувати матеріали кримінального провадження (дод. 13)».

Вказане у змісті позовної заяви (а.с. 6, цитата: «Позивач неодноразово звертався до СВ Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області із клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, надання копій з матеріалів кримінального провадження та витягу з ЄРДР, однак слідчий проігнорував всі клопотання (докази направлення - додаток № 6-8). Тому позивач вимушений просити суд витребувати матеріали кримінального провадження (дод. 13)») не є клопотанням про витребування доказів, яке за формою і змістом має відповідати вимогам частини 2 статті 84 ЦПК України, зокрема, не зазначено, які саме докази необхідно витребувати, у володінні якого суб`єкта вони перебувають та обґрунтування обставин, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати.

Клопотання про витребування доказів не було додано до позовної заяви, що вбачається з переліку документів, зазначених у додатку. У позовній заяві зазначено 11 додатків, серед яких відсутнє клопотання про витребування доказів.

Опис вкладеного у поштове відправлення № 104, яким надіслано позов, відсутній в матеріалах справи та скаржником не наданий до апеляційної скарги на підтвердження доводів, що клопотання про витребування доказів надсилалось до суду разом із позовом.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини, доводи апеляційної скарги щодо виникнення у відповідальних працівників суду першої інстанції обов`язку, передбаченого п. 6 Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, при відкритті поштового відправлення № 104, яким надіслано позов, скласти акт про відсутність у конверті поштового відправлення клопотання про витребування доказів, з подальшим його надісланням позивачу для усунення недоліків - є безпідставними.

Самі лише сподівання сторони позивача про те, що клопотання про витребування доказів мало б бути подане разом із позовом, чого в дійсності не відбулось, не свідчить про поважність причини пропуску позивачем встановленого законом процесуального строку для подачі клопотання про витребування доказів у справі разом із позовом.

На стадії підготовчого провадження (ст. 197 ЦПК України) суд, зокрема, вирішує заяви/клопотання, якщо ці питання не були вирішені раніше .

Як вбачається з матеріалів справи, підготовче провадження у даній справі тривало з 11.10.2022 по 11.01.2023. Представник позивача, приймаючи участь у підготовчому засіданні 11.01.2023, адвокат Кіптіла М.М., мала можливість заявити перед судом щодо вирішення клопотання про витребування доказів у справі, однак жодних клопотань не було заявлено, що вбачається зі змісту протоколу судового засідання (а.с. 82-83), а також ухвали суду про закриття підготовчого провадження у справі (а.с. 84).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що клопотання сторони позивача про витребування доказів у справі (а.с. 98-99), заявлене 16.03.2023, подане з пропуском встановленого законом процесуального строку без поважних причин, а тому правомірно залишив його без задоволення у порядку ч. 1 ст. 84 ЦПК України.

Щодо відмови суду у прийнятті доказів, а саме: копії першої сторінки адвокатського запиту № 83 від 21.03.2023 до Відділу поліції із вхідним номером; титульної обкладинки кримінального провадження; копії протоколу про адміністративне правопорушення № 192206 від 06.02.2021; копії Схеми ДТП; копії пояснень ОСОБА_1 від 06.02.2021; копії витягу з ЄРДР КП № 0000023, апеляційний суд зазначає наступне.

Клопотання про долучення даних доказів було подане до суду представником позивача 28.03.2023 (а.с. 104-105), тобто з пропуском передбаченого знаком процесуального строку, як вірно встановив суд першої інстанції.

По-перше, апеляційний суд зазначає, що копія Схеми ДТП, копія пояснень ОСОБА_1 від 06.02.2021 вже були долучені позивачем до позову та необхідності їх повторного долучення до справи не було.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку заявником було зазначено, що вказані докази отримані на запит адвоката № 83 від 21.03.2023, оскільки попередні звернення до відділу поліції про надання матеріалів кримінального провадження № 0000023 на ознайомлення залишені без реагування.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у прийнятті доказів у порядку ч. 8 ст. 83 ЦПК України, оскільки стороною позивача не доведено належними доказами здійснення всіх залежних від них дій, спрямованих на отримання вказаних доказів, однак тримати які так і не вдалось, що унеможливило їх подання разом із позовом. До позову не було долучено доказів звернення позивача до слідчого відділу про надання доказів з матеріалів кримінального провадження.

Не спростовує даного висновку адвокатський запит від 21.03.2023 № 83 (а.с. 107, зворотня сторона аркушу), оскільки такий запит здійснений на стадії розгляду справи судом.

Місцевий суд, дослідивши «Опис вкладеного у поштове відправлення» на адресу СВ Лубенського ВП ГУНП (а.с. 101), надав йому вірну оцінку, зазначивши, що цей документ не є достатнім доказом на підтвердження обставин вжиття позивачем попередніх заходів щодо отримання доказів, отримати які самостійно не вдалось, оскільки в цьому описі вкладеним документом зазначено «клопотання», зміст якого, за відсутності копії самого клопотання, встановити не вбачається за можливе.

Апеляційний суд погоджується, що належність «Опису вкладеного у поштове відправлення», як доказу обставин, на які посилався позивач, встановити неможливо, в ньому не чітко видно дату поштового відправлення, не конкретизовано у якому кримінальному провадженні направляється клопотання. Самого клопотання також не було долучено позивачем і до апеляційної скарги чи відмови слідчого у його задоволенні.

Подані поза межами процесуального строку за відсутності поважних причин докази не приймаються судом до уваги, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив у їх прийнятті відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України.

Щодо перегляду рішення суду першої інстанції по суті спору.

Предметом позову у даній справі є відшкодування майнової шкоди, спричиненої майну позивача (автомобілю) позивача в результаті взаємодії з іншим транспортним засобом (ДТП), що перебував під керуванням відповідача.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлено статтею 1188 ЦК України, відповідно до положень частини першої якої шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

З огляду на статті 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до преамболи вказаного закону цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У статті 3 цього Закону № 1961-IV визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 4 Закону передбачено, що суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Відповідно до статті 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

При виникненні правовідносин у зв`язку із спричиненням шкоди в результаті взаємодії транспортних засобів (під час ДТП) слід встановлювати, чи була застрахована відповідальність водія винуватця ДТП, та чи не виник обов`язок у страховика винуватця ДТП (а у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) для відшкодування такої шкоди.

В залежності від встановлених обставин вбачається за можливе встановити належність відповідача та правомірність позовних вимог до винуватця ДТП, перевірити чи виконав, зокрема потерпілий, покладені на нього обов`язки за Законом № 1961-IV вчинити певні дії у передбачені строки щодо повідомлення страховика (МТСБУ) про настання страхового випадку (ДТП).

Якщо відповідальність водія винуватця ДТП була застрахована станом на час настання ДТП за чинним полісом страхування, відповідальність з відшкодування шкоди першочергово відповідно до Закону № 1961-IV та 1194 ЦК України покладається на страховика в межах страхової суми, а вразі якщо шкоду заподіяно транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність шкода підлягає відшкодуванню МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих у випадках передбачених статтею 41 вказаного Закону.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, Велика Палата Верховного Суду наголосила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.

Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля Landrover RANGE ROVER СХО 642437, д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував під його керуванням під час настання ДТП 06.02.2021. В матеріалах справи відсутня копія свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, однак у Звіті про оцінку № 25/03/21 з інформації про об`єкт оцінки зазначено, що автомобіль RANGE ROVER СХО 642437, д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 29.09.2016. (а.с. 15)

Факт керування ОСОБА_1 автомобілем Landrover RANGE ROVER СХО 642437, д.н.з. НОМЕР_2 , на законних правових підставах відповідачем не спростований.

Зі схеми ДТП апеляційним судом встановлено, що іншим транспортним засобом (учасником ДТП) був автомобіль Volkswagen Multivan з державним номерним знаком НОМЕР_4 , з причіпом Краз 8138, д.н.з. НОМЕР_5 , який перебував під керуванням відповідача ОСОБА_2 (а.с. 46-47).

Позивач у позові вказував, що відповідальність водія транспортного засобу Volkswagen Multivan не була застрахована у передбаченому законом порядку.

Однак, з відкритого реєстру полісів внутрішнього страхування МТСБУ апеляційним судом було установлено, що транспортний засіб Volkswagen Multivan, д.н.з НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_6 , станом на час ДТП (06.02.2021) був застрахований в ПРАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ» за діючим страховим полісом № 200918513. (роздруківка інформаційної довідки долучена до матеріалів справи).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див.: висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18 (пункт 41)). Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22 (пункт 8.10)). Згідно із частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Місцевий суд, всупереч своєму обов`язку, не перевірив належність відповідача у справі, зокрема, не встановив чи була застрахована відповідальність водіїв транспортних засобів учасників ДТП.

Апеляційний суд зауважує, що обставини, на які посилався позивач, як на фактичні підстави позову, щодо відсутності страхування відповідальності відповідача, не знайшли свого підтвердження та спростовуються відомостями з реєстру МТСБУ. До участі у справі не було залучено в якості співвідповідача страхову компанію - ПРАТ «СК «ГЛОБАЛ ГАРАНТ», що застрахувала відповідальність власника транспортного засобу Volkswagen Multivan, д.н.з НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_6 , що перебував під керуванням відповідача ОСОБА_2 за діючим на час ДТП страховим полісом № 200918513. Без залучення страховика до участі у справі неможливо розмежити відповідальність страховика та страхувальника.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22) зазначено, що: «якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)). Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові».

Місцевий суд відмовив в задоволенні позову внаслідок недоведеності, а тому судове рішення належить змінити в мотивувальній частині, оскільки суд відмовив в позові з помилкових мотивів.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала місцевого суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її зміни чи скасування за результатом апеляційного перегляду - відсутні.

Рішення суду першої інстанції по суті спору з урахуванням неведених вище висновків апеляційного суду підлягає зміні.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки місцевий суд вірно відмовив в задоволенні позову, однак помилився з мотивами відмови, рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року слід змінити з урахуванням мотивів, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України здійснюється пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що за результатом апеляційного перегляду справи колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позовні вимоги за позовом задоволенню не підлягають, а рішення місцевого суду змінено лише в частині мотивів відмови, витрати, понесені скаржником під час апеляційного перегляду, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, п. 1, 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача, ОСОБА_4 , адвоката Кіптіли М.М. задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року змінити з урахуванням мотивів, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль