Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6270/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з вищезазначеним позовом, посилаючись на те ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба - ОСОБА_4 .

Після смерті баби відкрилася спадщина на житловий будинок, який знаходить в АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0.45 га розташовані на території Боржавської с/р Виноградівського району Закарпатської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва .

Спадщину після смерті баби ОСОБА_4 прийняв батько позивача ОСОБА_5 на підставі ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, проте спадкові права на майно не оформив, так як раптово помер, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За життя спадкодавцями заповітного розпорядження залишено не було.

Після смерті ОСОБА_1 залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0.45 га розташовані на території Боржавської с/р Виноградівського району Закарпатської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Для оформлення спадщини позивач звернувся до нотаріальної контори, але отримав відмову, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на будинок, земельні ділянки.

По справі існують інші спадкоємці, а саме: дружина померлого та мати позивача ОСОБА_2 , яка не заперечує проти визнання спадкового майна за позивачем . У зв`язку з тим, що реєстрація права власності на померлу людину не може бути здійснена, просив суд визнати за ним право власності на вказаний будинок, земельну ділянку.

В судове засідання позивач не з`явився, однак подав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи провести без його участі.

Відповідач до суду не з`явилася, проте подала письмову заяву в якій просила слухати справу у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Третя особа до суду не з`явилась, хоча про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Клопотань по відкладення розгляду справи не надходило.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

В судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача ОСОБА_6 (а.с.11), а ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба позивача - ОСОБА_4 (а.с.10).

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с.7) та батька позивача (а.с.8).

Після смерті баби відкрилася спадщина на житловий будинок, який знаходить в АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0.45 га розташовані на території Боржавської с/р Виноградівського району Закарпатської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв батько позивача ОСОБА_7 , на підставі ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, так як проживав із спадкодавцем на день її смерті про що свідчить довідка видана старостою Боржавського старостинського окуругу Виноградівської міської ради Закарпатської області за № 20.1-07/569 від 22.08.2023 року (а.с.16), але за життя ним не було виготовлено правовстановлюючих документів так як раптово помер, 23.07.2019 року про що свідчить свідоцтво про смерть видане Виконавчим комітетом Боржавської с/р Виноградівського району Закарпатської області Серії НОМЕР_1 від 26.07.2019 року, відповідний актовий запис № 22 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилася спадщина, до якої входить:

- житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки старости Боржавського старостинського округу від 14.08.2023 року № 20.1-07/537 (а.с.19).

- земельна ділянка (яка складається з трьох частин) площею 0,45 га (по 0,07 га, 0,11 га та 0,27 га, відповідно) з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Боржавської сільської ради Берегівського району, Закарпатської області, що підтверджується копією Державного акту про право приватної власності на землю серія ІІІ-ЗК №016758, виданого 10.12.2002 року на ім`я ОСОБА_4 на підставі розпорядження Виноградівської райдержадміністрації від 10.12.2002 року №637 (а.с.26). Відповідно до копії довідника показників нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь в Україні станом 01.01.2023 року, вартість ріллі у Закарпатській області становить 27 268 грн. за гектар (а.с.27).

За життя спадкодавем заповітного розпорядження залишено не було.

Дружина спадкодавця ОСОБА_2 (а.с.12-14), не заперечує щодо визнання спадкового майна за позивачем.

Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_1 (спадкоємець) звернувся до нотаріальної контори, але отримав відмову, оскільки були відсутні правовстановлюючі документи на будинок, земельні ділянки.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Разом з тим правовстановлюючі документи на житловий будинок не виготовлено, а оригінал вищевказаного державного акта на змелену ділянку втрачено, від так отримати свідоцтво про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку позивач не має можливості.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою ( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У відповідності до вимог ст.392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Згідно зі ст. 1268 ЦК України - спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ч.1ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.

Нормами ч.3. ст.3 Закону України"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

З роз`яснень наданих державною архітектурно-будівельною інспекцією України в листі № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 05.08.1992 року» вбачається, що 05.08.1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва Постановою КМУ від 05.08.1992 року № 449, тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положеньКонституції УкраїнитаЦК Українивбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти.

В свою чергу, в листі ВССУ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» викладено наступну правову позицію: « Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав нанерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення».

Відповідно до вимог ст.116,131 ЗК України,громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади в межах їх повноважень; громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування.

Згідно з ст.1225 ЦК України,право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз`яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з ст.125 ЗК України,право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703(в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.382ч.2, ст.392 ЦК України).

Таким чином, враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,12,13,81, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.5,16,328,392,1218,1220,1222,1225,1261,1265,1268 ЦК України, Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОККП: НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7 , яки помер ІНФОРМАЦІЯ_3 на:

-житловий будинок з надвірними побудовами в АДРЕСА_1

- земельну ділянку площею 0.11 га для ведення товарного сількогосподарського виробництва розташовану на території Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області;

- земельну ділянку площею 0.07 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області;

- земельну ділянку площею 0.27 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташовану на території Боржавської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено у судовому засіданні 14.11.2023 року. Повний текст рішення виготовлено 16.11.2023 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо