Провадження 2/127/3820/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Борисюк І.Е., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання.

Позов мотивований тим, що позивачка є донькою відповідача. На даний час позивачка навчається та потребує матеріальної допомоги для повноцінного життя, навчання та розвитку. Відповідач є військовослужбовцем, отримує грошове забезпечення та має можливість надавати матеріальну допомогу.

Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на її утримання в розмірі частки від усіх видів заробітку відповідача, починаючи з дати подання позову і до закінчення позивачкою навчання.

Ухвалою суду від 27.09.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 27.09.2023 та копію позовної заяви із доданими до неї документами, отримано відповідачем особисто 28.09.2023, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с. 29)

Тому, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

09.10.2023 у строк, визначений судом ухвалою суду від 27.09.2023, від відповідача надійшов відзив на позов. З даного відзиву вбачається, що відповідач заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки, аргументуючи тим, що з нього проводяться стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на підставі рішень суду. Загальний розмір відрахувань з доходів відповідача становить тобто 50 %, що є максимально встановленим законом розміром відрахувань. Крім того відповідач зазначив, що бере участь у додаткових витратах, пов`язаних із лікуванням сина, і на його утриманні перебуває матір похилого віку.

З офіційного веб-сайту Укрпошти вбачається, що позивачка отримала вищевказаний відзив 13.10.2022 особисто, однак відповідь на відзив у строк визначений ухвалою суду від 27.09.2023, не надано. При цьому судом враховано, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Ухвалою суду від 10.10.2023 відповідачу відмовлено в задоволенні його клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області 30.12.2003, батьками позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , актовий запис № 3569. (а.с. 6)

18.02.2022 Вінницький міський суд Вінницької області у справі № 127/35782/21 ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання аліментів в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 30.12.2021 і до закінчення навчання 30.06.2023, але не більше, ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10-12) Дане судове рішення набрало законної сили 22.03.2022, як те вбачається з ЄДРСР, доступ до якого є публічним.

Після завершення навчання у коледжі позивачка продовжила навчання у вищому навчальному закладі.

Відповідно до довідки № 12263, виданої 06.09.2023 Київським національним університетом будівництва і архітектури, ОСОБА_1 є студенткою другого курсу архітектурного факультету Київського національного університету будівництва та архітектури денної форми навчання (скорочена форма навчання). Навчання в даному навчальному закладі закінчується 30.06.2026. (а.с. 14)

Згідно із ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Період навчання - це будь-яка частина освітньої програми з вищої освіти, оцінена і документально підтверджена, яка, не становлячи повного курсу навчання за програмою, є істотним здобутком знань чи навичок (Порядок визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 05 травня 2015 року № 504 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 травня 2015 року за № 614/27059).

За п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про освіту» освітня програма - це єдиний комплекс освітніх компонентів (предметів вивчення, дисциплін, індивідуальних завдань, контрольних заходів тощо), спланованих і організованих для досягнення визначених результатів навчання.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про вищу освіту» освітня (освітньо-професійна, освітньо-наукова чи освітньо-творча) програма є єдиним комплексом освітніх компонентів (навчальних дисциплін, індивідуальних завдань, практик, контрольних заходів тощо), спрямованих на досягнення передбачених такою програмою результатів навчання, що дає право на отримання визначеної освітньої або освітньої та професійної (професійних) кваліфікації (кваліфікацій). Освітня програма може визначати єдину в її межах спеціалізацію або не передбачати спеціалізації.

Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (ч. 3 ст. 3 Закону України «Про освіту»).

Рівнями освіти є: дошкільна освіта, початкова освіта, базова середня освіта, профільна середня освіта, перший (початковий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, другий (базовий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, третій (вищий) рівень професійної (професійно-технічної) освіти, фахова передвища освіта, початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти, перший (бакалаврський) рівень вищої освіти, другий (магістерський) рівень вищої освіти, третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень вищої освіти (ч. 2 ст. 10 Закону України «Про освіту»).

Після успішного завершення навчання за освітньою програмою здобувачі освіти (крім вихованців дошкільних закладів освіти) отримують відповідний документ про освіту (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про освіту»).

Підготовка фахівців з вищою освітою здійснюється за відповідними освітніми програмами на таких рівнях вищої освіти: початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти; перший (бакалаврський) рівень; другий (магістерський) рівень; третій (освітньо-науковий/освітньо-творчий) рівень (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про вищу освіту»).

Коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність (п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про вищу освіту»).

Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою освітньої програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти: 1) молодший бакалавр; 2) бакалавр; 3) магістр; 4) доктор філософії/доктор мистецтва (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про вищу освіту»).

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та:

1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або

2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю,

незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних начальних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти).

При цьому, як вступ (перехід) на наступний освітній рівень навчання, так і вступ (перехід) до іншого навчального закладу після завершення навчання та здобуття певного рівня освіти, пов`язані із певними часовими періодами, протягом яких не відбувається безпосередньо освітній процес, однак триває освітня діяльність, зокрема вступна кампанія (подача документів, здача іспитів, проходження співбесід, видання наказу про зарахування до навчального закладу тощо).

Такі процедури, що тривають певні періоди часу, є об`єктивними, нормативно врегульованими та їх тривалість не залежить від волі особи, яка здобуває освіту.

Виключення цих періодів із часу, протягом якого повнолітні дочка, син мають право на утримання, не узгоджується із вимогами ст. 53 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 10 Закону України «Про освіту», ч. 2 ст. 199 СК України та є несправедливим.

Правило ч. 2 ст. 199 СК України виключно охоплює випадки припинення права повнолітньої дитини на утримання у разі припинення навчання, тобто закінчення або відрахування з навчання. Законодавець не передбачив винятку з правила ч. 1 ст. 199 СК України, зокрема застереження про те, що період вступу до вищого навчального закладу для здобуття вищого рівня освіти або ж перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти та/або здобуття освіти на наступному рівні не входять до складу періоду нарахування та сплати аліментів одним із батьків на користь повнолітньої дитини.

Частина четверта статті 13 ЦК України проголошує, що при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі.

Відповідно у застосуванні правил ч. 2 ст. 199 СК України потрібно враховувати, що нерозумно і несправедливо тлумачити положення ст. 199 СК України так, що аліменти на повнолітню дитину, яка навчається, виплачуються виключно за ті періоди, коли фактично триває навчальний процес.

Між закінченням шкільного навчання та початком навчання професійного чи початком отримання вищої освіти завжди існує певний проміжок часу, що зумовлено способом організації системи освіти, а також об`єктивними чинниками: особа повинна мати час для того, щоб визначитися із напрямом свого подальшого навчання (якщо вона взагалі бажає його продовжувати і не визначилася з таким напрямом раніше), а також має виконати певні формальності - зібрати і подати необхідні документи, скласти вступні іспити тощо.

Так само і в разі переходу на наступний освітній рівень особа не може вважатися такою, яка припинила навчання, адже наявність часового проміжку між закінченням підготовки за попереднім рівнем та початок навчання на наступному освітньому рівні не залежить від волі та бажання учня (студента). Тому розумний (визначений характером організації навчального процесу) період фактичної перерви у навчанні не може в таких випадках вказувати на його припинення у розумінні ч. 2 ст. 199 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Оскільки рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2022 по справі № 127/35782/21 набрало законної сили, воно підлягає обов`язковому виконанню відповідачем.

Зі змісту вищевказаного судового рішення чітко вбачається визначений період, за який підлягають стягненню аліменти - щомісячно, починаючи з 30.12.2021 і до закінчення ОСОБА_1 навчання 30.06.2023, але не більше, ніж до досягнення 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд чітко зазначив, що у разі продовження повнолітньою ОСОБА_1 навчання, обов`язок платника зі сплати аліментів продовжується до досягнення нею 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Період стягнення аліментних платежів є безперервним. Момент його закінчення залежить від настання тих чи інших обставин, визначених у рішенні суду, якими зумовлено припинення підстав для їх сплати; зокрема, чи продовжить навчання повнолітня дитина після 30 червня 2023 року, у разі, якщо вона не продовжить навчання, - такий період закінчиться 30 червня 2023 року, а у разі продовження навчання - не більше ніж до досягнення нею 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Аліменти стягнуто судом саме на час навчання, тривалість якого може змінюватися (зокрема у випадку відрахування з навчального закладу чи інших підстав) та має контролюватися в межах процедури виконавчого провадження, а встановлений судом період стягнення аліментів до досягнення 23 річного віку, є преклюзивним та має на меті захист прав відповідача у випадку продовження навчання дитини після досягнення нею вказаного віку.

Отже період, протягом якого суд вирішив стягувати з боржника аліментні платежі, не закінчився та продовжився у зв`язку з настанням обставин, з якими суд пов`язував підстави для нарахування до стягнення повнолітній дитині утримання до закінчення нею навчання (але не більше ніж до досягнення нею 23 річного віку).

Потрібно враховувати, що період, протягом якого суд вирішив визначити обов`язок щодо сплати боржником аліментних платежів, визначений не конкретними календарними датами, а певними подіями, від настання яких і залежить обрахунок і тривалість цього періоду. Адже у разі, якщо б повнолітня ОСОБА_1 не продовжила б навчання після закінчення коледжу для здобуття освіти на наступному рівні в університеті, тоді за змістом виконуваного рішення суду настали б обставини, з якими суд пов`язував припинення обов`язків з нарахування та сплати боржником аліментних платежів - закінчення дитиною навчання. Водночас, продовження навчання дитиною свідчить, що такий період не закінчився, а тому у боржника продовжив існувати обов`язок зі сплати аліментних платежів до закінчення дитиною навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. При цьому переривання такого періоду законодавством не передбачено.

Вищевказане узгоджується із позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловленою в постанові від 10.04.2023 у справі № 752/20152/16-ц, та позицією Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловленою в постанові від 17.05.2023 у справі № 753/20347/20.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вже існує судове рішення, яке набрало законної сили, у справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

За наведених вище обставин, суд прийшов до висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України у разі закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Судом встановлено, що позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, суду не надано.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що у разі закриття провадження у справі відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача (ч. 5 ст. 142 ЦПК України).

У відповідності до ч. 6 ст. 142 ЦПК України, у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу.

На підставі вищезазначеного, керуючись п. 3 ч. 1 - ч. 3 ст. 255, ч. 2 ст. 256, ст.ст. 258-261, 279, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання.

Повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала суду складена 27.11.2023.

Суддя: