У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 від імені якої діє представник адвокат Матіко Станіслав Романович, на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, де заінтересовані особи: стягувач за виконавчим провадженням ПАТ «КБ«НАДРА» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкова І.О., старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дерев`янко Олександр Васильович,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє представник адвокат Матіко Станіслав Романович звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, де заінтересовані особи: стягувач за виконавчим провадженням ПАТ «КБ«НАДРА» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкова І.О., старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дерев`янко Олександр Васильович.

Скарга мотивована тим, що 03.10.2016 року старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу ДВС (колишнє найменування Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) Дерев`янко Олександром Васильовичем (далі - державним виконавцем Дерев`янко О.В.) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52475370 щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» борг в розмірі 154 435, 81 грн.

Заявник вважає, що вищевказана постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №52475370 від 03.10.2016 року є протиправною у зв`язку із чим підлягає скасуванню.

Так, у скарзі вказано на те, що згідно постанови від 03.10.2016 року вбачається, що примусовому виконанню підлягає виконавчий лист №2п-7629/10 виданий 26.05.2011 року Ужгородським міськрайонним судом. З аналізу змісту виконавчого листа від 26.05.2011 року видно, що даний виконавчий лист підлягає пред`явленню до виконання протягом одного року, тобто до 26.05.2012 року.

Як вказує заявник у виконавчому листі №2 п-7629/10 від 26.05.2011 року містяться записи про його повернення стягувачу на підставі п.4, статті 47 Закону №606-XIV, а саме 13.11.2013 року та 30.12.2014 року.

Адвокат зазначає, що відповідно до інформації про виконавче провадження ВП №52475370 наявної в Автоматизованій системі виконавчого провадження вбачається, що датою надходження виконавчого документа до виконавця є 03.10.2016 року.

Адвокат звертає увагу суду на те, що з аналізу інформації наявної в автоматизованій системі виконавчих проваджень вбачається, що в матеріалах виконавчого провадження ВП №61677374 відсутні будь які докази які би підтверджували факт переривання строку пред`явлення виконавчого листа №2п-7629/10 від 26.05.2011 року до виконання після 30.12.2014 року та до 03.10.2016 року.

У скарзі вказано на те, що таким чином, всупереч вимогам п.1, ч.1, статті 26 Закону №606-XIV та наявності у державного виконавця прямого обов`язку повернути виконавчий лист №2п-7629/10 від 26.05.2011 року без прийняття до виконання, останній все-таки відкрив виконавче провадження в результаті чого з ОСОБА_1 безпідставно стягується 154 435, 81 грн.

Враховуючи вищевказані порушення вважає, що постанова державного виконавця Дерев`янко О.В. про відкриття виконавчого провадження ВП №52475370 від 03.10.2016 року підлягає скасуванню.

Заявник повідомляє, що про порушення своїх прав в межах виконавчого провадження ВП №52475370 ОСОБА_1 дізналася лише 23.10.2023 року, після ознайомлення її представника - адвоката Матіко Станіслава Романовича, із матеріалами виконавчого провадження у зв`язку із чим строк для подання скарги не пропущений. ОСОБА_1 наголошує, що в межах виконавчого провадження ВП №52475370 нею будь яких процесуальних документів не отримувалось.

При обґрунтуванні скарги представник заявника посилається на положення п.п. 1,3 ст. 2, п.2, ч. 1, ст. 22, п.4, ч.ч.1,3 ст. 23 ч.1, п.1 ч.1 ст. 26, ст. 47, ч.1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-XIV у редакції від 08.03.2011 року (чинній на час виникнення спірних відносин), ч. 1 ст. 447, ч.1 ст. 448, ч.1 ст. 449 ЦПК України, п.13постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Заявник просить суд: постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52475370 від 03.10.2016 року винесену старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу ДВС Дерев`янко Олександром Васильовичем - скасувати.

Ознайомившись із матеріали скарги та матеріалами цивільної справи №308/12769/14-ц, приходжу до наступного висновку:

Зі змісту скарги вбачається, що 03.10.2016 року старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу ДВС (колишнє найменування Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) Дерев`янко Олександром Васильовичем (далі - державним виконавцем Дерев`янко О.В.) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №52475370 щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» борг в розмірі 154 435, 81 грн.

Згідно матеріалів цивільної справи №2-7629/10, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2010 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Ужгородське РУ заборгованість в розмірі 152788,81 грн. (сто п`ятдесят дві тисячі сімсот вісімдесят вісім грн. 81 коп.), судовий збір у розмірі 1527,88 грн. та 120,00 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Зі змісту виконавчого листа вбачається, що такий видано 26.05.2011 року, про стягнути солідарно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Ужгородське регіонального управління заборгованість в розмірі 152788,81 грн. (сто п`ятдесят дві тисячі сімсот вісімдесят вісім грн. 81 коп.), стягнути солідарно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на користь відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Ужгородське регіонального управління заборгованість судові витрати у розмірі 1647 (одна тисяча шістсот сорок сім) гривень 88 коп.

Зі змісту записів, що містяться у виконавчому листі: 13.11.2013, такий повернуто без виконання в порядку п. 4ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», 30.12.2014, такий повернуто без виконання в порядку п. 4ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

За твердженням заявника, про порушення своїх прав в межах виконавчого провадження ВП №52475370 ОСОБА_1 дізналася лише 23.10.2023 року, після ознайомлення її представника - адвоката Матіко Станіслава Романовича, із матеріалами виконавчого провадження у зв`язку із чим строк для подання скарги не пропущений. ОСОБА_1 наголошує, що в межах виконавчого провадження ВП №52475370 нею будь яких процесуальних документів не отримувалось.

Заявником не заявлено клопотання про поновлення строків на оскарження постанови.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень статті 122 Цивільного процесуального кодексу України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно статті 123 Цивільного процесуального кодексу України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом статті 126 Цивільного процесуального кодексу України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Водночас, статтею 127 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право суду поновити строк для подання скарги, що пропущено заявником з поважних причин. На особу, яка пропустила встановлений законом процесуальних строк, покладається обов`язок подати клопотання (у вигляді письмової заяви) про його поновлення.

Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 127 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Таким чином, на особу, яка пропустила встановлений законом процесуальний строк, покладається обов`язок подати клопотання про його поновлення, оскільки за зазначеною вище нормою закону, документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення такого строку.

Як роз`яснено в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів вбачається, що предметом оскарження, є постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №52475370 від 03.10.2016 року винесену старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу ДВС Дерев`янко Олександром Васильовичем.

На переконання суду, заявником не надано належних та допустимих доказів підтвердження такого тривалого пропуску процесуального строку на звернення до суду зі скаргою, обставини зазначені в заяві на поновлення пропущеного процесуального строку не знайшли свого підтвердження.

ЄСПЛ прописав, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (Справа «Рябих проти України, рішення від 24.07.2003 р. п.52).

Натомість,заявником не надано відомостей про те, що про порушення своїх прав в межах виконавчого провадження ВП №52475370 ОСОБА_1 дізналася лише 23.10.2023 року, після ознайомлення її представника - адвоката Матіко Станіслава Романовича, із матеріалами виконавчого провадження у зв`язку із чим строк для подання скарги не пропущений.

При цьому, про поновлення строку звернення до суду заявник не клопоче.

Суд вважає за необхідне зазначити, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз частини першої статті 449 ЦПК України та статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Порівняльний аналіз змісту термінів «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, цікавитися такими, дотримуватися строків.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок щодо застосуванню ст. 449 ЦПК України. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно із скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. При вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій. При цьому судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) зроблений висновок про те, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2022 року по справі № 761/38464/20 (провадження № 61-7465св22) зазначено, що: «перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод».

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Верховного Суду України по справі № 755/8494/16-ц від 06 вересня 2017 року вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

У постанові Великої палати Верховного суду по справі № 320/7888/16-ц від 03жовтня 2018 року вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Боржник, як сторона виконавчого провадження, мав право ознайомлюватися із матеріалами виконавчого провадження, у скарзі заявник не вказує на те, що коли саме йому стало відомо про відкрите відносно неї виконавче провадження.

Поряд з цим, як вбачається з долученої до матеріалів скарги інформації про виконавче провадження 52475370, в межах такого проводився ряд виконавчих дій в період з дати відкриття виконавчого провадження по час звернення до суду зі скаргою. Зокрема, звернення стягнення на майно боржника, дата виконавчої дії: 29.03.2017, розшук майна боржника, дата виконавчої дії: 27.09.2018, звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, дата виконавчої дії: 05.10.2018, майно, розшук якого оголошено: т/з VOLKSWAGEN LT 35 2.8 TDI-ВП7С, р/в 2005, ДНЗ НОМЕР_1 , колір білий, звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, дата виконавчої дії: 24.01.2020, винесено постанову: Подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа

Суд констатує, що скаржник не порушує перед судом питання про поновлення строку для подання скарги, натомість вказує лише на те, що про постанову що є предметом оскарження їй стало відомо лише 23.10.2023.

При цьому, згідно відмітки про звернення з заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, представник заявника звернувся до відділу ДВС 13.10.2023 року, а до суду звертається 24.10.2023 року, тобто понад строк, передбачений у 10 днів. Відомостей на підтвердження про ознайомлення з такими матеріалами виконавчого провадження саме 23.10.2023 року в матеріалах доданих до скарги відсутні. Долучена інформація про виконавче провадження з АСВП не може буди належним доказом про ознайомлення з такими матеріалами виконавчого провадження у відділі ДВС, оскільки таку можливо отримати за допомогою ідентифікатора для доступу інформації про виконавче провадження за допомогою мережі інтернет у будь-який час.

Враховуючи наведені обставини і норми закону, вважаю, що заявником не виконано вимог ст. 449 ЦПК України, окрім того, слід зазначити, що заявник оскаржує дії, які тривають з 2016 року і нею не подано клопотання про поновлення строків на звернення до суду зі скаргою.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Таким чином, оскільки заявником пропущено процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою, клопотання про поновлення такого строку заявником неподано, скаржник відповідно до вимог статті 126 Цивільного процесуального кодексу України втратив право на їх оскарження. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення строку, а відтак суд повертає дану скаргу без розгляду, як таку, яка подана з пропуском встановленого законом процесуального строку.

Керуючись статтями 76, 81, 122, 123, 126, 127, 260-261, 447, 449 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє представник адвокат Матіко Станіслав Романович, на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця, де заінтересовані особи: стягувач за виконавчим провадженням ПАТ «КБ«НАДРА» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкова І.О., старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дерев`янко Олександр Васильович, - повернути заявнику без розгляду.

Ухвала суду набирає законної в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош