Справа № 309/1116/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 жовтня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Мацунича М.В.,

з участю секретаря Савинець В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвоката Білоцерковця Юлія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Хустського районного суду від 19 грудня 2022 року (у складі судді Піцура Я.Я.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальність «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

АТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого є ТОВ «Цикл Фінанс» (надалі Товариство) звернулося до суду з позовом у квітні 2021 р.

Після уточнення позовних вимог у лютому 2022 р. (т.2 а.с.121-125) просило:

-відновити запис у Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обтяження нерухомого майна: нежитлової будівлі - магазину промислових товарів загальною площею 50,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за іпотекою АТ «Райффайзен Банк» згідно з Договором іпотеки від 02.07.2008 р. зареєстрованим приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. за реєстровим № 6833;

-у рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 010/03-3/174-М від 02.07.2008 р. у сумі: 38 693 доларів США 59 центів і складається із 35496,03 доларів США - заборгованість за кредитом та відсотками станом на 21.08.2017 р., та 3 197,56 доларів США - 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на нежитлову будівлю магазин промислових товарів загальною площею 50,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

На обґрунтування позовних вимог указало, що 02 липня 2008 р. між Товариством і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 010/03-3/174-М, згідно з умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 31 000 доларів США строком до 01.07.2018 р., а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,75 % річних, виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені кредитним договором.

11 вересня 2008 р. додатковою угодою № 010/03-3/174-М/1 до кредитного договору № 010/03-3/174-М від 02 липня 2008 р. п.2 частини № 1 кредитного договору викладено в новій редакції, а саме: розмір кредиту збільшено до 41 000 дол. США, збільшено до двох кількість траншів. Відповідно змінено п.5 частини № 1 кредитного договору, п.1.4.1.3, п. 1.5.1 та п.1.8.3 частини 2 кредитного договору.

Із метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 02 липня 2008 р. між Банком і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 010/03-3/174-Z, предметом якого є нерухоме майно: нежитлова будівля - магазин промислових товарів № 2/13 загальною площею: 50,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Проте, всупереч нормам матеріального права та договору іпотеки ОСОБА_1 відчужив майно, яке перебувало в іпотеці Банку, й обтяження якого на час відчуження було зареєстровано відповідно до закону, не повідомивши та не отримавши на це належної письмової згоди Банку відповідно до вимог п.4.1.4 договору іпотеки. Про дані обставини позивач дізнався при проведенні претензійно-позовної роботи 16 жовтня 2020 р. Іпотекодержателю стало відомо, що предмет іпотеки було продано всупереч умовам договору іпотеки гр. ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та № 745, виданого 09.04.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Шкарампотою В.Д. Іпотекодавець усупереч укладеним правочинам і законодавству скористався тією обставиною, що рішенням Хустського районного суду від 28 січня 2015 р. задоволено позов ОСОБА_1 , яким «визнано недійсним кредитний договір № 0103/174-М від 02.07.2008р. та додаткову угоду № 010/03-3/174-М/1 про внесення змін до кредитного договору № 010/03-3/174-М від 02.07.2008 р., стягнуто з ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на користь ОСОБА_1 сплачені ним кошти в рахунок погашення кредиту за кредитним договором № 010/03-3/174-М від 02.07.2008, зобов`язано реєстраційну службу Хустського районного управління юстиції Закарпатської області зняти іпотеку та заборону на відчуження нежитлової будівлі магазину промислових товарів загальною площею 50,2 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та вилучити їх з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та з Єдиного державного реєстру іпотек. Рішення Хустського райсуду від 28 січня 2015 року не вступило в законну силу та було скасовано рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 р. Однак, ОСОБА_1 09.04.2015 р. відчужив іпотечну нерухомість.

21.08.2017 р. у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, Банк звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/03-3/174/-М від 02.07.2008 р. у розмірі 35 496,03 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 21 712,71 дол. США; заборгованість по сплаті відсотків - 8 750,78 дол. США; заборгованість по пені - 128281,46 грн.

Рішенням Хустського районного суду від 19 грудня 2022 р. позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 010/03-3/174-М від 02.07.2008 р. у сумі: 38 693 (тридцять вісім тисяч шістсот дев`яносто три) доларів США 59 (п`ятдесят дев`ять) центів, яка складається із: заборгованості за кредитом станом на 21.08.2017 р. - 21 712,71 доларів США; заборгованості по сплаті відсотків станом на 21.08.2017 р.- 8 750,78 доларів США; заборгованості по пені станом на 21.08.2017 р. - 5032,54 доларів США та 3 197,56 доларів США - 3% річних, за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: нежитлову будівлю-магазин промислових товарів, загальною площею: 50,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 8024,81 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 8024,81 грн.

Адвокат Білоцерковець Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення Хустського районного суду від 19 грудня 2022 р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства відмовити. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-суд першої інстанції не мав законних підстав на стадії розгляду справи по суті залучати співвідповідача;

-сума заборгованості за кредитним договором встановлена невірно;

-Товариством обрано неправильний спосіб захисту своїх прав, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна;

-суд першої інстанції не вірно застосував норми права стосовно наслідків пропуску строків позовної давності;

ОСОБА_2 просить скасувати рішення Хустського районного суду від 19 грудня 2022 р. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-об`єкт нерухомості, на яке Товариство має намір звернути стягнення, перебуває у власності ОСОБА_2 з 09.04.2015 р., майно отримано нею на підставі договору купівлі-продажу, на момент придбання майна жодних записів про обтяження майна не було, що підтверджує законність придбання майна;

-суд із порушенням норм процесуального права залучив до участі в справі співвідповідача;

-суд першої інстанції помилково поновив позивачу строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції і безпідставності доводів апеляційної скарги.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 позивач просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції і безпідставності доводів апеляційної скарги.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомленні про час і місце розгляду справи. Від адвоката Косаковського В.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, однак доказів цього до свого клопотання не надав. Від ОСОБА_1 також надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із вступом правонаступника позивача та відсутністю можливості з`явитися у судове засідання. Правонаступника позивача було залучено 04 липня 2023 р., 05 вересня 2023 р. до Закарпатського апеляційного суду надійшли пояснення Товариства на апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 28 серпня 2023 р. такі пояснення були надіслані відповідачам рекомендованими повідомленнями, про що є відповідні докази, відтак у ОСОБА_1 було вдосталь часу для узгодження із своїм представником позиції по справі правонаступника позивача.

Апеляційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, із таких мотивів.

Суд виходив із того, що із урахуванням положень укладеного між сторонами Іпотечного договору, а також приймаючи до уваги те, що забезпечені за іпотекою зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором не виконані, позивач вправі заявити вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на майно у рахунок погашення заборгованості за тим самим договором кредиту в разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. За таких обставин наявність двох судових рішень - про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок її погашення не свідчить про подвійність стягнення із боржника.

Відтак, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором є підставними та обґрунтованими.

У разі встановлення незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

При переході права власності на предмет іпотеки від відповідача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу іпотека є дійсною для ОСОБА_2 як набувача відповідного нерухомого майна, навіть при тому, що на момент виникнення в останньої права власності був відсутній запис про обтяження іпотекою права власності на спірну квартиру.

Позивач вправі ставити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом пред`явлення позову до двох відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і такі вимоги ґрунтуються на нормах закону.

Стороною відповідача належними та допустимими доказами не спростовано наданий позивачем розрахунок, зокрема, шляхом надання контр-розрахунку.

Зважаючи на факт відкриття провадження 14 грудня 2017 р. Хустським районним судом у справі № 309/3471/17 та її тривалий нерозгляд як на час звернення позивача до суду з даним позовом так і на момент ухвалення рішення, і, як наслідок, наявність для позивача підстав вважати, що його права будуть захищені в цьому судовому провадженні, а також звернення позивача до Хустського районного суду з позовною заявою у справі № 309/3471/17 у межах строку позовної давності (враховуючи вимогу від серпня 2017 р.), та звернення до суду із даним цивільним позовом до завершення такого судового розгляду, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду (враховано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 904/3405/19).

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відновити запис у відповідних державних реєстрах, то на думку суду відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є тими особами, на яких може бути покладений відповідний обов`язок, а тому дана позовна вимога пред`явлена до неналежних відповідачів, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

При цьому суд установив, що 02 липня 2008 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що змінило назву на Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», правонаступником якого є Товариство, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 010/03-3/174-М, згідно з умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 31 000 доларів США строком до 01.07.2018 р., а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,75 % річних, виконати всі інші зобов`язання у порядку та в строки, визначені Кредитним договором (т.1, а.с.10-16).

11 вересня 2008 р. додатковою угодою № 010/03-3/174-М/1 до кредитного договору № 010/03-3/174-М від 02 липня 2008 р. п.2 частини № 1 кредитного договору викладено в новій редакції, а саме: розмір кредиту збільшено до 41 000 доларів США, збільшено до двох кількість траншів. Відповідно змінено п.5 частини № 1 кредитного договору, п.1.4.1.3, п. 1.5.1 та п.1.8.3 частини 2 кредитного договору (т.1, а.с.17-20).

Із метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 02 липня 2008 р. між Банком і ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 010/03-3/174-Z, предметом якого є нерухоме майно: нежитлова будівля - магазин промислових товарів № 2/13, загальною площею: 50,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.24-29).

Заочним рішенням Хустського районного суду від 28.01.2015 р. у справі № 309/4868/14-ц (т.1, а.с.217-227) задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано недійсним кредитний договір № 014/4047/82/3765 від 07 лютого 2008 р. укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Визнано недійсним кредитний договір № 010/03-3/174-М від 02 липня 2008 р. і додаткову угоду № 010/03-3/174-М про внесення змін до кредитного договору № 010/03-3/174-М від 02 липня 2008 р., укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 сплачені ним кошти в рахунок погашення кредиту за кредитним договором № 014/4047/82/3765 від 07 лютого 2008 р. у сумі 75 401 доларів США та зобов`язано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прийняти від ОСОБА_1 60 000 доларів США. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 сплачені ним кошти в рахунок погашення кредиту за кредитним договором № 010/03-3/174-М від 02 липня 2008 р. у сумі 49 300,51 доларів США та зобов`язано ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» прийняти від ОСОБА_1 41 000 доларів США. Зобов`язано реєстраційну службу Хустського РУЮ Закарпатської області зняти іпотеку та заборону відчуження житлового будинку загальною площею 144,1 кв. м за адресою АДРЕСА_3 , та нежитлову будівлю магазину промислових товарів загальною площею 50,2 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та вилучити їх з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Єдиного державного реєстру іпотек.

Однак, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28.09.2015 р. (т.1, а.с.38-41) скасовано заочне рішення Хустського районного суду від 28.01.2015 р. і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Разом із тим, із наданої позивачем під час судового розгляду Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.10.2021 (т.2, а.с.24-27) вбачається, що власником нежитлової будівлі - магазину промислових товарів № 2/13, загальною площею: 50,2 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 09.04.2015 р. Тобто, таке відчуження предмету іпотеки відбулося під час дії заочного рішення Хустського районного суду від 28.01.2015 р. і до його скасування апеляційним судом.

У серпні 2017 р. АТ «Райффайзен Банк Аваль» пред`являв вимогу ОСОБА_1 про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором (т.1 а.с.108), яку останній отримав 26.08.2017 р. (т.1, а.с.109).

У листопаді 2017 р. АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Хустського районного суду із позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/03-3/174-М від 02 липня 2008 р. (т.1, а.с.103-107).

Висновком судово-економічної експертизи у справі № 309/3471/17 від 13.12.2018 р. № 2709 встановлена сукупна вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) на момент укладення кредитного договору № 010/03-3/174-М від 02 липня 2008 р.: - реальна процентна ставка 16,07%; - абсолютне значення подорожчання кредиту 28 919,44 доларів США. У результаті дослідження додатку № 1 «Графік сплати відсотків та повернення по кредиту» встановлено, що при розрахунку процентів у графіку платежів, наведеного в додатку № 1 від 02.07.2008 р., застосовано метод нарахування відсотків «30/360» (умовно 30 днів у місяці та 360 днів у році), що не узгоджується з методом нарахування відсотків «факт/факт», передбаченим умовами п.2 частини № 1 та п.1.4.1.3. частини № 2 кредитного договору № 010/03-3/174-М від 02 липня 2008 року. У зв`язку із застосуванням у додатку № 1 від 02.07.2008 р. іншого методу нарахування процентів (ніж передбачено умовами кредитного договору), алгоритм розрахунку щомісячних платежів за розрахунковий період, зазначених у колонці «Сума внеску» додатку № 1 від 02.07.2008 р. арифметично не узгоджується із умовами кредитного договору № 010/03-3/174-М від 02 липня 2008 р. (т. 1, а.с.111-137)

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № 010/03-3/174-М від 02 липня 2008 р. станом на 21.08.2017 р. заборгованість ОСОБА_1 складає 35 496,03 доларів США, у тому числі: заборгованість за кредитом - 21 712,71 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків - 8 750,78 доларів США; заборгованість по пені 5032,54 доларів США (т.1, а.с.8, 9).

Також у позовній заяві позивачем наведено розрахунок - 3% річних за період із 19.03.2018 р. по 18.03.2021 р. на суму 3 197,56 доларів США.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга ст. 1050 Цивільного кодексу України).

Поряд із цим, за змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Закладом є застава рухомого майна, що передається у володіння заставодержателя або за його наказом - у володіння третій особі. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Правовими приписами ст.ст. 589, 590 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави, яке здійснюється за рішенням суду.

Згідно з нормативним правилом, передбаченим ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (частини перша та третя), у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Із огляду на це закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Одним із способів задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 закону) є реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 закону).

У зв`язку з переходом до ОСОБА_2 права власності на предмет іпотеки до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з приписами якої у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до частин першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Заочним рішенням Хустського районного суду від 28.01.2015 р. зобов`язано реєстраційну службу Хустського РУЮ Закарпатської області зняти іпотеку та заборону відчуження житлового будинку загальною площею 144,1 кв. м за адресою АДРЕСА_3 , та нежитлову будівлю магазину промислових товарів загальною площею 50,2 кв. м, що знаходиться у АДРЕСА_1 , та вилучити їх з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Єдиного державного реєстру іпотек.

Разом із тим, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28.09.2015 р. (т.1, а.с.38-41) скасовано заочне рішення Хустського районного суду від 28.01.2015 р. і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Таким чином, у період відсутності в Державному реєстрі іпотек запису про обтяження права власності на спірний предмет іпотеки було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Оскільки заочне рішення Хустського районного суду від 28.01.2015 р. скасовано, то таке рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

Зазначений висновок узгоджується із положенням статті 204 Цивільного кодексу України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору іпотеки всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

При цьому, відсутність запису про іпотеку у реєстрі речових прав за відсутності однієї з підстав припинення іпотеки, передбачених статтею 17 Закону України «Про іпотеку» свідчать про те, що іпотека зберігає свою чинність і для наступних власників майна на підставі статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Це узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, зазначеними у постанові від 29.05.2019 року по справі № 668/9978/15-ц.

Довід апеляційної скарги про те, що сума заборгованості за кредитним договором встановлена не вірно, колегія суддів зауважує наступне.

Рішенням Хустського районного суду від 28.01.2015 р. по цивільній справі № 309/4868/14-ц (у рамках якого було поставлено ухвалу від 23.12.2014 р. про забезпечення позову) не вступило в законну силу та скасоване рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28.09.2015 р. Скасоване рішення суду не створює жодних правових наслідків із моменту його ухвалення, а тому зупинення нарахування відсотків і штрафних санкцій за кредитним договором підлягає відновленню.

Так, згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 р. у справі № 643/17966/14-ц, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків із моменту його ухвалення, у зв`язку із чим всі відсотки та штрафні санкції нараховані відповідно до норм чинного законодавства та Кредитного договору № 010/03-3/174-М від 02.07.2008 р.

ОСОБА_1 не надає доказів щодо встановлення факту виконання зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, не надав доказів спростування вірності розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданого позивачем, не надав альтернативного розрахунку заборгованості за кредитним договором № 010/03-3/174-М від 02.07.2008 р., у тому числі з урахуванням ухвали Хустського районного суду Закарпатської області від 23.12.2014 р. про забезпечення позову.

Довід апеляційної скарги про те, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна, не заслуговує на увагу через те, що рішенням Хустського районного суду від 19.12.2022 р. у задоволенні вимог АТ «Райффайзен Банк» щодо відновлення запису у Державному реєстрі іпотек відмовлено, у зв`язку із чим питання щодо належного чи не належного способу захисту не може бути предметом розгляду справи в апеляційній інстанції, оскільки з цього приводу судом постановлено рішення щодо відмови у задоволенні відповідних вимог.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вірно застосував норми права стосовно наслідків пропуску строків позовної давності, не заслуговує на увагу, оскільки АТ «Райффайзен Банк» звернувся у 2017 р. до Xустського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/03-3/174-М від 07.02.2008 р. (Справа № 309/3471/17), що перервало загальний строк позовної давності. Справа № 309/3471/17 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 010/03-3/174-М від 07.02.2008 р. перебуває у провадженні Хустського районного суду з 2017 р.

Стосовно апеляційних доводів ОСОБА_2 колегія суддів зауважує наступне.

Довід апеляційної скарги про те, що об`єкт нерухомості, на яке Товариство має намір звернути стягнення, перебуває у власності ОСОБА_2 з 09.04.2015 р., майно отримано нею на підставі договору купівлі-продажу, на момент придбання майна жодних записів про обтяження майна не було, що підтверджує законність придбання майна, не заслуговує на увагу.

Так, статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського віддання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 р. у справі № 161/6253/15-ц відповідно до вимог статті 23 Закону «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, оскільки у момент передачі майна в іпотеку іпотекодавець не був її власником. Іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Якщо запис про іпотеку відсутній у державному реєстрі прав, але іпотека не була припинена в силу положень Закону України «Про іпотеку», то іпотека не є припиненою і пріоритет мають не відомості у реєстрі, а відомості, що містяться в документах. До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постанові № 918/80/19 від 15.09.2020 р.

Довід апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вірно застосував норми права стосовно наслідків пропуску строків позовної давності не заслуговує на увагу, оскільки АТ «Райффайзен Банк» звернувся у 2017 р. до Xустського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/03-3/174-М від 07.02.2008 р. (Справа № 309/3471/17), що перервало загальний строк позовної давності. Справа № 309/3471/17 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № 010/03-3/174-М від 07.02.2008 р. перебуває у провадженні Хустського районного суду з 2017 р.

Решта доводів апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду та суб`єктивного розуміння норм матеріального і процесуального права, що не впливає на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Вирішуючи питання судових витрат, колегія суддів відмічає таке.

При прийняті до свого провадження апеляційної скарги ОСОБА_2 (т.3 а.с.47) на підставі ч.1 ст. 136 ЦПК України та ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» їй було відстрочено сплату судового збору в розмірі 16 660,32 грн. за подачу апеляційної скарги на рішення Хустського районного суду від 19 грудня 2022 р. але не більше як до ухвалення судового рішення у цій справі, відтак указану суми необхідно стягнути в дохід держави.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги адвоката Білоцерковця Юлія Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення. 2.Рішення Хустського районного суду від 19 грудня 2022 року залишити без змін. 3.Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 16 660 (шістнадцять тисяч шістсот шістдесят) гривень 32 (тридцять дві) копійки судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, який був відстрочений при поданні апеляційної скарги. 4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 5.Повне судове рішення складено 17 листопада 2023 р.

Судді: