Справа № 585/2866/23
Номер провадження 2/585/721/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді Цвєлодуб Г.О.,

при секретарі Салій О.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни у режимі відеоконференцзв`язку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

13 липня 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить: поділити спільне сумісне майно подружжя, визнати за нею право приватної власності на автомобіль КІА CEED, чорного кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.кубічних; визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на автомобіль RENAULT MASTER, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 2299 см.кубічних; стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію між вартістю транспортних засобів у розмірі 110000 грн. 00 коп.

Позов мотивовано тим, що 03.09.2011 року сторони зареєстрували шлюб, на теперішній час шлюбні стосунки між ними припинено і вони перестала вести спільне господарство, проживають окремо. Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.06.2023 року у справі № 585/1943/23 шлюб між ними розірвано. Під час шлюбних відносин ними у власність було набуто спільне сумісне майно вказані автомобілі, які зареєстровані за ОСОБА_4 . Згідно Звіту про оцінку майна (скорочена форма) від 29.05.2023 року ринкова вартість колісного транспортного засобу RENAULT MASTER, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 2299 см3, становить 527000 грн. Згідно Звіту про оцінку майна (скорочена форма) від 29.05.2023 року ринкова вартість колісного транспортного засобу КІА CEED, чорного кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1582 см3, становить 307000 грн. Вважає задоцільне визнати за нею право приватної власності на автомобіль КІА CEED, 2012 року випуску, а за ОСОБА_4 , відповідно, визнати право приватної власності на автомобіль RENAULT MASTER, 2016 року випуску. Однак, враховуючи різницю у вартості автомобілів, з відповідача також підлягає стягненню компенсація за половину різниці між вартістю транспортних засобів, яка складає: (527000 грн. - 307000 грн.) /2- 110000 грн.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.07.2023 року відкрито провадження в справі за правилами розгляду в спрощеному позовному провадженні, з повідомленням сторін.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.09.2023 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження на розгляд справи за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.10.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 02.11.2023 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пояснив обставини, викладені в позові.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити повністю у позові за необґрунтованістю, посилаючись на те, що позивач обрала невірний спосіб захисту свого права, позов не огрунтовує, доказів не надає у супереч ст.12 ЦПК України.

Суд, вислухавши у судовому засіданні доводи представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У абзаці 10 пункту 9рішення Конституційного Суду України від 30 січня2003 року № 3-рп/2003правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Окрім того, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Разом із цим, відповідно до ч 3. ст. 16 ЦК України, суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.ч. 2 - 4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

03.09.2011 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ромни Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №240, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 від 03.09.2011 року(а.с. 6).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 16.06.2023 року у справі № 585/1943/23 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований 03 вересня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ромни Роменського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис №240(а.с. 8-9).

Відповідно до довідки №М-2аз від 26.05.2023, виданою ТСЦ МВС №5944, за ОСОБА_4 зареєстровані: 24.03.2021 року автомобіль КІА CEED, чорного кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1582 см3; 27.11.2019 року автомобіль RENAULT MASTER, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 2299 см3(а.с. 7).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України(.

Згідно з ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника чи членам його сім`ї.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки у співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (відповідно до ст. 328 ЦК України).

Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя, як приклад застосування такого підходу є постанови Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі №199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі №757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі №595/324/17.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)вказав, що пункт першийстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (ст. 70 СК України).

Як встановлено в судовому засіданні, що не заперечувалось сторонами у справі, автомобіль КІА CEED, чорного кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.кубічних, та автомобіль RENAULT MASTER, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 2299 см.кубічних, придбано сторонами під час шлюбу.

Представником відповідача не подано відзиву у встановлений судом строк, не заперечувалось проти припинення права спільної сумісної власності на дані транспортні засоби та інших доводів щодо відмінного режиму права власності на вказані транспортні засоби, а ніж той, що визначений ст. 60 СК України - до відома суду доведено не було.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, придбане нею чи ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просила, зокрема здійснити поділ транспортних засобів, залишивши у її власності автомобіль КІА CEED, чорного кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.кубічних, а у власності ОСОБА_4 автомобіль RENAULT MASTER, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 2299 см.кубічних, стягнувши з відповідача на її користь грошову компенсацію між вартістю транспортних засобів у розмірі 110000 грн.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу (частина третя статті 370 ЦК України).

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки (абзаци перший частини другої статті 364 ЦК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Метою позивача є поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким майном є, зокрема, неподільні речі: автомобіль КІА CEED, чорного кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.кубічних, автомобіль RENAULT MASTER, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 2299 см.кубічних.

Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації.

Якщо за позовом одного із подружжя суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у неподільному майні, таке судове рішення не буде ефективним для захисту відповідних прав та інтересів.

До близьких за змістом висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що спірні транспортні засоби набутті подружжям у власність під час шлюбу. Згода сторін щодо долі цих неподільних речей відсутня.

У разі поділу спільної сумісної власності необхідно настільки, наскільки це можливо, встановити, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, враховуючи різні обставини його набуття та використання сім`єю (див. пункт 66.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

При таких обставинах, за наявності у сторін двох транспортних засобів та за відсутності згоди подружжя щодо долі цих неподільних речей, суду з метою збалансування інтересів двох співвласників доцільно поділити таке майно в натурі, виділивши кожному у власність по одному транспортному засобу та вирішивши питання щодо виплати відповідної компенсації різниці у дійсній вартості спірних транспортних засобів (при наявності відповідних доказів).

Згідно Звіту про оцінку майна (скорочена форма) ПП «Роменекс-Л» від 29.05.2023 року ринкова вартість колісного транспортного засобу КІА CEED, чорного кольору, 2012 року випуску, об`єм двигуна 1582 см.кубічних становить 307000 грн.(а.с. 10-12).

Згідно Звіту про оцінку майна (скорочена форма) ПП «Роменекс-Л» від 29.05.2023 року ринкова вартість колісного транспортного засобу RENAULT MASTER, 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 2299 см.кубічних становить 527000 грн.(а.с. 13-15).

У випадку неможливості встановлення дійсної (ринкової) вартості майна (транспортного засобу), визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15 (провадження № 61-9018сво18).

При таких обставинах, ОСОБА_3 визначила ринкову вартість автомобіля КІА CEED, чорного кольору, 2012 року випуску, та автомобіля RENAULT MASTER, 2016 року випуску, шляхом подання до суду звітів про оцінку майна (скорочена форма) ПП «Роменекс-Л» від 29.05.2023 року, згідно якого становить - 307000 грн. та 527000 грн. відповідно.

Доказів на спростування указаного позивачем розміру ринкової вартості вказаних транспортних засобів відповідачем не надано суду.

Відповідного клопотання до суду під час розгляду справи про призначення експертизи стосовно визначення вартості вказаних автомобілів стороною відповідача також не заявлено.

Таким чином, на думку суду, позивач має право на грошову компенсацію частки різниці у дійсній вартості транспортних засобів КІА CEED, чорного кольору, 2012 року випуску, та автомобіля RENAULT MASTER, 2016 року випуску, яка складає: (527000 грн. - 307000 грн.) /2- 110000 грн.

З приводу доводів представника відповідача щодо невірного способу захисту свого права позивачем суд відзначає наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду, вказані висновки викладені у постанові ВП ВС від 21.09.2022, справа №908/976/19, а також в постановах ВП ВС від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц, від 08.02.2022 у справі №209/3085/20.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова ВП ВС, 18.01.2023, справа №488/2807/17).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова ВП ВС, 21.09.2022, справа №908/976/19).

Враховуючи викладене, суд, з метою застосування ефективного способу захисту порушеного права позивача, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За таких обставин, позовні вимоги позивача слід задовольнити.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір в розмірі 4170 грн. за звернення до суду із позовом.

Керуючись ст. ст. 258-259,263,264,265, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Залишити у власності ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , транспортний засіб легковий автомобіль марки «RENAULT MASTER», 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 2299 см. кубічних, припинивши на нього право спільної сумісної власності подружжя.

Залишити у власності ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , транспортний засіб легковий автомобіль марки «KІA CEED», 2012 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1582 см. кубічних - припинивши на нього право спільної сумісної власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , грошову компенсацію частки різниці у дійсній вартості транспортних засобів «RENAULT MASTER», 2016 року випуску, білого кольору, об`єм двигуна 2299 см. кубічних, та «KІA CEED», 2012 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1582 см. кубічних, у сумі 110 000 (сто десять тисяч) грн. 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 понесені судові витрати у сумі 4 170 (чотири тисячі сто сімдесят) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З повний текстом рішення суду можна буде ознайомитись у приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області 08 листопада 2023 року або у електронному кабінеті користувача у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» за відповідним номером справи.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г. О. Цвєлодуб