РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" жовтня 2023 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Порощука П.П.,

при секретарі Маліщук Н.А.,

за участі представника позивача адвоката Смірнова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного майна,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ спільного майна та призначення судово - будівельної експертизи. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 08.08.2004 року з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 15.07.2020 року розірвано. Після шлюбу відповідач взяв її прізвище ОСОБА_3 , а потім змінив його на ОСОБА_4 . Від шлюбу мають двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час шлюбу 06.10.2005 року сторони придбали будинок по АДРЕСА_1 . В зазначеному будинку родина жила тривалий час, але у зв`язку з припиненням шлюбних стосунків, позивач у січні 2020 року виїхали з дітьми та стала проживати окремо. Сторону покупця у договорі купівлі - продажу представляв відповідач, тому перший примірник договору та технічний паспорт зберігаються у нього. Замовити технічний паспорт вона не має можливості, оскільки в спірному будинку проживає відповідач та не дасть можливості представнику БТІ провести його обміри. Крім того, ознайомившись з зазначеним договором, виявлено, що будинок вчасно не зареєстрований, а тому вони з чоловіком не набули на нього права власності. Органи БТІ вже позбавлені повноважень з реєстрації прав на нерухоме майно, а здійснити реєстрацію права власності шляхом звернення до державного реєстратора вона не має можливості, так як є стороною договору купівлі - продажу. У зв`язку з розірванням шлюбу та відсутністю перспектив для подальшого проживання їй з дітьми потрібне окреме житло, тому вона має намір користуватись або розпорядитись своєю частиною спільного будинку, придбаного під час їх проживання в шлюбі. Однак, відповідач вважає, що він є одноосібним власником будинку та добровільно ділити його не бажає. Просила визнати за ними право спільної сумісної власності на будинок по АДРЕСА_1 придбаний на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2005 року, посвідченого приватним нотірусом Драчевською Л.Л., номер правочину 876588 та поділити їх спільне з відповідачем майно та виділити їй 1/2 частку будинку та господарських споруд та іншу 1/2 частку виділити відповідачу та просила стягнути з відповідача на його користь судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Ухвалою суду від 05.11.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою суду від 12.01.2022 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити експертам Вінницької торгово-промислової палати (вул.Соборна,67 м.Вінниця), та час проведення експертизи зупинено розгляд даної справи.

15.05.2023 року ухвалою суду поновлено провадження в даній справі, продовжено розгляд.

02.08.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

25.10.2023 року представник позивача адвокат Смірнов С.М. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та враховуючи варіанти поділу житлового будинку з господарським будівлями за висновком експертизи, просив поділити його по 8 варіанту.

25.10.2023 року відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, попередньо 18.10.2023 року надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав. В судовому засіданні 29.08.2023 року просив поділити між сторонами спірний будинок по варіанту 3.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що з 08.08.2005 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у справі від 15.07.2020 року розірвано, від шлюбу мають двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10). 19.10.2023 року відповідач ОСОБА_7 змінив прізвище на ОСОБА_4 (а.с.7). Під час шлюбу 06.10.2005 року сторони придбали будинок по АДРЕСА_1 , покупцем вказаний ОСОБА_7 (а.с.8). Також була придбана земельна ділянка за вказаною адресою (а.с.10). За звітом про визначення ринкової вартості вказаного житлового будинку його вартість становить 100150 грн (а.с.12-17). За висновком експерта за результатом судової будівельно-технічної експертизи ринкова вартість житлового будинку з прибудовою, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 становить 241365 грн. та визначено можливі варіанти його розподілу (а.с.56-105). Сторони разом не проживають, ними не досягнуто згоди про поділ зазначеного майна у позасудовому порядку за домовленістю подружжя .

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя; нормативно-правовий акт № 11 від 21.12.2007 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У відповідності до пункту 1.2. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, викладених в пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

В пункті 8 Постанови № 7 визначено, що різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Тому при відчуженні жилого будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своїй постанові від 03 квітня 2013 року по справі № 6-12цс13, аналізуючи зміст норм статей 183, 358, 364 Цивільного кодексу України зробила висновок, що виділ часток (поділ) майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину майна із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання такого майна в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Враховуючи, що спірний будинок АДРЕСА_1 набутий сторонами за час шлюбу, тому такий є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін.

За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи зроблений висновок експерта №ОС-448 від 27.04.2023 року визначено ринкову вартість житлового будинку з прибудовою, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та запропоновано 8 варіантів його розподілу (а.с.56-79).

Позивач має право на виділ у натурі його частки із спільного майна та обираючи варіант поділу будинку в натурі за варіантом №8, відповідно до висновоку експерта за результатами проведення судової судової будівельно-технічної експертизи від №ОС-448 від 27.04.2023 року, суд виходить з того, що такий варіант поділу буде наближений до фактичного порядку користування будинком сторонами.

Сторони в добровільному порядку не дійшли згоди щодо запропонованих варіантів та вказаний варіант №8 розподілу житлового будинку передбачає відступ від ідеальних часток, проте враховує можливість виділити кожному співвласнику відокремлену частину будинку із самостійним виходом, а також технічну можливість переобладнати приміщення в ізольовані квартири та враховує фактичне користування співвласників.

Також, у зв`язку із тим, що в результаті виділу за варіантом №8 (таблиця16) позивачу передається частина житлового будинку та господарських споруд з відступом на 12857,00 гривень більше від ідеальної частки, тому позивач зобов`язана компенсувати відповідачу відступ від ідеальної частки у вказаному розмірі.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Так, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати у виді сплати судового збору в сумі 1335,40 грн, витрати понесені за проведення судової будівельно-технічної експертизи в сумі 12081,28 грн. та 6500 грн. за надання професійної правничої допомоги.

Крім того, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути 1078,25 грн. судового збору.

Також, враховуючи, що при зверненні до суду позивачем ОСОБА_8 сплачений судовий збір в збільшеному розмірі, тому слід повернути їй зайво сплачений судовий збір в сумі 574,1 грн.

Керуючись ст.ст.5, 12, 13, 15, 16, 76, 81, 137, 141, 223, 247, 263-265, 268 ЦПК України, ст.15, 16, 316, 368, 372 ЦК України, ст.60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ід.н. НОМЕР_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ід.н. НОМЕР_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 .

Здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту №8 висновку експерта №ОС-448 від 27.04.2023 року з грошовою компенсацією за відступ від рівності часток.

Виділити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ід.н. НОМЕР_2 - веранду І (веранда «а») площею 14,7 кв.м., коридор 1-1 площею 7,8 кв. м., житлову кімнату 1-2 площею 23 кв.м., кухню 1-6 площею 11,7 кв.м. всього по житловому будинку 57,2 кв.м., вартістю 119009 грн.; - господарські будівлі та споруди, а саме вбиральню «В», льох «П/Б» 1/2, шию «П/Ш» 1/2, хвіртку №1 1/2, ворота №2 1/2, огорожу №3 1/2, криницю №4 1/2, всього 57,2 кв.м., загальною вартістю 133539,5 грн., що становить 55/100 частки в домоволодінні.

Виділити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ід.н. НОМЕР_1 житлову кімнату 1-3 площею 16,7 кв.м., житлову кімнату 1-4 площею 13,2 кв.м., санвузол 1-5 площею 4,6 кв.м., всього по житловому будинку 34,5 кв.м, вартістю 79145 грн.; господарські будівлі та споруди, а саме сарай «Б», льох «П/Б» 1/2, шию « П/Ш» 1/2, хвіртку №1 1/2, ворота №2 1/2, огорожу №3 1/2, криницю №4 1/2, всього 34,5 загальною вартістю 107825,5 грн., що становить 45/100 частки в домоволодінні.

Визначити грошову компенсацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ід.н. НОМЕР_2 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ід.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 в сумі 12857 грн.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Жмеринському районі та м.Жмеринці Вінницької області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ід.н. НОМЕР_2 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 зайво сплачену суму судового збору в сумі 574,1 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ід.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 на користь держави 1078,25 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ід.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ід.н. НОМЕР_2 зареєстрованої по АДРЕСА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1335,40 грн., 12081,28 грн. за проведення судової будівельно-технічної експертизи та 6500 грн. за надання професійної правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 03.11.2023 року о 13.00 год.

Суддя Порощук П.П.