Справа № 442/2613/23 Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/2756/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 серпня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за несплату аліментів,

В С Т А Н О В И В:

в квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позову посилалась на те, що рішенням суду ухвалено стягувати з відповідача на її користь аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. Станом на 01 березня 2023 року утворилася заборгованість по аліментах у розмірі 45 523 грн 92 коп., яку відповідач відмовляється сплачувати у добровільному порядку. Заборгованість зі сплати аліментів у відповідача утворилась з його вини, оскільки він своєчасно і належним чином не виконував свої обов`язки. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що сума нарахованої пені становить 139 169 грн 92 коп., просила суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 45 523 грн 92 коп., тобто 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 35 882 грн 74 коп. по виконавчому провадженню №59807872.

Стягнуто з ОСОБА_1 1 073 грн 60 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в вересні 2023 року апеляційну скаргу, в якій просить рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 серпня 2023 року скасувати та відмовити у позові.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано те, що вина відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відсутня, адже він є безробітним та здійснює догляд за інвалідом, а частково у зв`язку із невірним обрахунком заборгованості державним виконавцем. Судом не застосовано положення про позовну давність до заявлених вимог. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Окрім того, апеляційна скарга містить клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції та повідомлення відповідача про місце та час розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Щодо клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу про повідомлення її про місце та час розгляду справи, а також про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою (частина перша статті 368 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (частина третя статті 368 ЦПК України).

Відповідно до статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи у випадках, передбачених частинами першою та другою статті 369 ЦПК України вирішується судом апеляційної інстанції з урахуванням конкретних обставин справи, які у справі, що переглядається не встановлено.

Суд може постановити ухвалу про участь учасника справи у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні суду, визначеному судом (частина шоста статті 212 ЦПК України)

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а судом апеляційної інстанції рішення про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не приймалось, в задоволенні відповідного клопотання належить відмовити.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 21 червня 2019 року у справі №442/3055/19 позов ОСОБА_2 задоволено, розмір та спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 серпня 2017 року, змінено. Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у користь ОСОБА_2 аліменти на дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття.

26 липня 2019 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області видано виконавчий лист у справі №442/3055/19, який перебуває на примусовому виконанні у Дрогобицькому МВДВС ЗМУ МЮ.

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 01 березня 2023 року у ВП № 59807872, що проведений державним виконавцем, заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 березня 2023 року становить 45 523 грн 92 коп.

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 21 червня 2023 року у ВП № 59807872, що проведений державним виконавцем, заборгованість боржника ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 червня 2023 року становить 38 507 грн 92 коп. З вказаного вбачається, що у травні 2023 року боржник частково погасив заборгованість по аліментах в сумі 10 000,00 грн.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Дрогобицької міської ради від 08 березня 2023 року за № 645, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , отримує компенсацію за надання соціальних послуг на непрофесійній основі за інвалідом І підгрупи А з 01 лютого 2023 року по 31 січня 2024 року в розмірі 1 919,00 грн. ОСОБА_5 є особою з інвалідністю І групи А, довічно, причина: загальне захворювання, потребує постійного стороннього догляду.

18 квітня 2023 року державним виконавцем винесено постанову у ВП №59807872 про накладення штрафу на ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в сумі 9 641 грн 18 коп. у зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік. Зазначено, що станом на 01 квітня 2023 року заборгованість боржника зі сплати аліментів становить 48 205 грн 92 коп.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом позову у справі, що переглядається є стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів, на підставі положень статті 196 СК України, за період з лютого 2021 року по березень 2023 року.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21) вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Перебування у статусі безробітного, здійснення догляду за інвалідом, починаючи з лютого 2023 року та отримання у зв`язку із цим від держави соціальної допомоги, не звільняє відповідача від його обов`язку забезпечувати належне утримання дитини, а відтак не свідчить про відсутність вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Як убачається з матеріалів справи, згідно розрахунку заборгованості долученого до позовної заяви, загальний розмір заборгованості станом на 01 березня 2023 року становить 45 523 грн 92 коп., а згідно розрахунку надано відповідачем до суду першої інстанції, станом на це число 44 258 грн 42 коп. (72 683,42 28 425,00).

Відтак, до уваги слід брати останній розрахунок заборгованості, який враховує зміни в матеріальному стані боржника.

Однак, з огляду на задоволений судом розмір позовних вимог, який є меншим від максимального розміру заборгованості, а також період, визначений позивачем, за який стягується неустойка, вказаний недолік не вплинув на вирішенні спору по суті.

Судом першої інстанції вірно враховано, що з огляду на період стягнення, часткове погашення відповідачем заборгованості зі сплати заборгованості поза межами такого періоду не впливає на порядок розрахунку неустойки, а відтак і на її розмір.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для визначення максимального розміру пені як різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки такі заходи застосовано після періоду, за який позивачем заявлено вимоги про стягнення неустойки (період нарахування обмежено березнем 2023 року, а постанова про накладення штрафу винесена державним виконавцем 18 квітня 2023 року).

Оскільки апеляційна скарга подана відповідачем, а позивачем цього не заперечено, такі висновки місцевого суду в цілому не вплинули на правильність рішення суду щодо вирішення спору по суті, виходячи з того, що таке рішення, в першу чергу, спрямоване на захист інтересів дитини, як власника отримуваних аліментів, а також неустойки, у зв`язку з їх несвоєчасною (неповною) сплатою.

Колегія суддів також враховує, що апеляційна скарга не містить доводів щодо невірного обрахунку розміру неустойки.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується, що оскаржуване рішення в цілому ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги в цій частині його висновків не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково розглянуто справу за правилами спрощеного позовного провадження, колегія суддів відхиляє такі, виходячи з такого.

У постанові Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі №357/14929/18 (провадження № 61-20849св19), на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, зроблено такий висновок: «Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України (в редакції, чинній на час пред`явлення позову) в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя. Статтею 181 СК України визначено, що аліменти - це кошти на утримання дитини. Стягнення неустойки (пені) є санкцією за ухилення від сплати аліментів, а не стягненням аліментів, а тому дана справа може бути розглянута лише за правилами загального позовного провадження. Однак, суди попередніх інстанцій наведеного не врахували, в результаті чого помилково розглянули справу в порядку спрощеного позовного провадження»

За обставинами цієї справи, позов було пред`явлено у грудні 2018 року, а у справі, що переглядається в серпні 2022 року.

На цей момент пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України, з урахуванням змін, внесених згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020, мав таку редакцію: «В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя».

Тобто, згаданий висновок є не релевантним до справи, що переглядається, оскільки зроблений щодо норми процесуального права, яка на той момент мала іншу редакцію.

Відтак, відповідні доводи скарги підлягають відхиленню.

Також підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції наслідків спливу спеціальної позовної давності за вимогами про стягнення неустойки (пені), оскільки за змістом частини першої статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Позов у справі, що переглядається, пред`явлено на підставі положень статті 196 СК України, яка у згаданій вище нормі СК України відсутня.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив в цілому законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме того, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, підстави для здійснення розподілу судових витрат, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін та у режимі відеоконференції відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 23 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич