Провадження №2/523/4030/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" листопада 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

представника позивача адвоката Бондаренко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, припинення права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації за частку у спільній власності подружжя,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами в яких просить:

визнати транспортний засіб марки «Тоyota Camry», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Тоyota Camry», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки вартості транспортного засобу марки «Тоyota Camry», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 82 200,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі був придбаний транспортний засіб марки «Тоyota Camry», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу транспортний засіб залишається у користуванні та володінні ОСОБА_2 . В зв`язку з чим ОСОБА_1 не може ним користуватися з 2019р. Відповідно до даних сайту продажів «RST» вартість аналогічних автомобілів складає від 149 800,00грн. до 179 000,00грн., що в середньому дорівнює 164 400,00грн. На думку позивача з метою вирішення виниклого між ним та відповідачкою спору він просить стягнути грошову компенсацію вартості частки спірного автомобіля, припинивши його право у спільній сумісній власності. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 26.07.2023р. було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. Його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 надала суду відзив на позовні вимоги в яких не заперечуючи проти факту придбання спірного автомобіля під час шлюбу просила відмовити у задоволенні позовних вимог про припинення права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації за частку у спільній власності подружжя посилаючись на те, що сума грошової компенсації, яку просить стягнути позивач з неї не підтверджена належними та допустимими доказами. Крім того, за твердженням ОСОБА_2 вона неодноразово пропонувала позивачу вирішити питання з приводу користування автомобілем, на що ОСОБА_1 , не погоджувався.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідачку, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2017р.

Від шлюбу у сторін народилась дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30.06.2021р. (справа №523/10901/20), яке набрало законної сили на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 27.09.2022р. шлюб між сторонами був розірваний.

В період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними був придбаний транспортний засіб марки «Тоyota Camry», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Транспортний засіб був оформлений на ім`я чоловіка, ОСОБА_1 .

На теперішній час сторони проживають окремо один від одного, спірний транспортний засіб перебуває у користуванні ОСОБА_2 , що нею було визнано у судовому засіданні.

Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Такими об`єктами є : заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Як зазначено у ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що автомобіль марки «Тоyota Camry», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 є спільним майном подружжя ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , оскільки був придбаний в період зареєстрованого шлюбу.

Отже, заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спірного автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованими, не спростовані відповідачкою ОСОБА_2 , а відтак підлягають задоволенню.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Аналіз вказаних вище норм права вказує на те, що у випадку знаходження автомобіля у користуванні відповідача, та за наявності згоди позивач одержати від відповідача матеріальну компенсацію за належну йому частку автомобіля, то такий автомобіль може бути поділений між сторонами шляхом виділення відповідачу спірного транспортного засобу з визнанням за ним права власності на цей автомобіль, із стягненням з відповідача на користь позивачки 1/2 частини його вартості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2 ст.13 ЦПК України).

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення грошової компенсації вартості частки автомобіля у розмірі 82 200,00грн., ОСОБА_1 надав суду у якості доказу роздруківку із сайту продажів «RST» де вказана вартість аналогічних спірних автомобілів від 149 800,00грн. до 179 000,00грн., що в середньому на думку позивача дорівнює 164 400,00грн.

Наведена позивачем роздруківка вартості спірного автомобіля не є доказом на підтвердження його дійсної (ринкової ) власності, так як ґрунтується на припущеннях, не визначає вартість спірного автомобіль за своїми якостями (технічними характеристиками) на час розгляду справи.

При цьому під час розгляду справи між сторонами не було досягнуто погодження вартості спірного автомобіля, та на роз`яснення суду не було заявлено клопотання про призначення експертизи.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації за частку у спільній власності подружжя, в задоволенні яких слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,259,263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати транспортний засіб марки «Тоyota Camry», 1996 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про припинення права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації за частку у спільній власності подружжя відмовити у повному обсязі.

Учасники справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп: НОМЕР_4 , зареєстрована: АДРЕСА_2

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення складено 22 листопада 2023р.

Суддя