Справа № 357/6196/23
Провадження № 2/357/1952/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 рокуБілоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді - Бондаренко О. В., при секретарі - Кононюку П.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

11.04.2023 представник позивача звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 26.05.2023, обґрунтовуючи тим, що 14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк». Відповідно до укладеного договору №б/н від 06.02.2014 ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок, надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту та отримав кредитну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Позивач умови договору виконав, а саме надав відповідачу кредит у розмірі встановленому договором кредитного ліміту, який у подальшому збільшився до 50000,00 грн, а відповідач, в свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, порушив умови договору, чим спричинив заборгованість, яка станом на 21.03.2023 становить 41235,13 грн. та складається із: заборгованості за кредитом - 33547,84 грн та заборгованості за відсотками - 7687,29 грн. В добровільному порядку відповідач відмовляється повернути кошти, тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 06.02.2014 у розмірі 41235,13 грн та судові витрати у справі в розмірі 2684,00 грн.

31.05.2023 суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цукуровим В.П. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду.

24.07.2023 відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що повністю заперечує проти позовних вимог та вважає, що вони не підлягають до задоволення, справа підлягає закриттю, а позовна заява поверненю позивачу виходячи з наступного. Позивач подав до суду позовну заяву від 29.03.2023, в додатках до якої зазначив, що до неї додаються оригінали довідок про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та про видані карти, про те це не відповідає дійсності, тому що відповідач отримав лише копії перерахованих довідок. Позивач надав суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 06.02.2014, за яким відкрили картковий рахунок та погодили кредит. Також в позовній заяві позивач зазначив що оригінал цього договору та паспорт споживчого кредиту знаходиться у позивача. Однак, зазначеного договору він не має та не пам`ятає, щоб він його підписував та отримував. Тому, вважає копію вище перелічених документів неналежними доказами на основі якого не можна встановити права та обов`язки сторін, та саме існування якихось правовідносин. Також в позовній заяві немає доказів вручення йому оригіналу цих документів підписаних з обох сторін. З таких підстав просив закрити справу, а позовну заяву повернути позивачу. Також, позивач не надав первинний бухгалтерський документ, який підтверджує факт надання (перерахування) йому коштів за кредитом, а тому позивач не довів обставину набрання чинності кредитним договором, а відповідно і зобов`язання за таким договором виконуватися не можуть, оскільки невиконані обов`язки банку. Позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору позичальником. Первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Також, зазначає, що лише вказаними документами може підтверджуватися обставина надання грошових коштів у безготівковій формі. Але, вказані документи не були надані суду для обґрунтування законності своїх позовних вимог і позивачем не тільки не підтверджено обставину невиконання кредитного зобов`язання, а й не підтверджено обставину виконання кредитного зобов`язання банком. В позовній заяві йдеться про те, що відповідач при підписанні Анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір. Однак з доданих позивачем до заяви Умов та Правил надання банківських послуг не вдається встановити, що саме ці Умови є невід`ємною частиною кредитного договору, оскільки на жодному з аркушів зазначених Умов та Правил немає підпису позичальника (відповідача) про ознайомлення з ними. З позовної заяви не можна зрозуміти, який розмір кредиту на думку позивача він йому надав. В довідці про зміну умов кредитування станом на 03.12.2019 зазначена сума 25000,00 грн, а 20.03.2020 вже нуль, тобто виходить, що позивач вже нічого не винен. Навіть якщо йому й надавали кредит у розмірі 25000,00 грн, то чому позивач вимагає стягнути суму у розмірі 33 547,84 грн. З урахуванням вказаного вище, він вбачає необхідним закрити провадження по справі, а позовну заяву повернути позивачу. В позовній заяві також зазначена сума в 24119,12 грн, так званої заборгованості за простроченими відсотками. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦКУ пенею є неустойка, то обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, тобто згідно цієї норми нараховані 7687,29 грн є ні чим іншим як пенею. Згідно Закону України про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану від 15.03.2022 за №2120-ІХ: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання, невиконання. часткове виконання за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Тобто згідно Закону України № 2120-1Х від 15.03.2022 сума 7687,29 грн підлягає списанню. Також, починаючи з моменту повномасштабного вторгнення на територію України РФ та введенням воєнного стану, він потрапив під дію форс-мажорних обставин. Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 за № 671/97-ВР визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо. Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія РФ проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Тому, просив закрити провадження у справі.

28.07.2023 ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 , про відвід судді та секретаря судового засідання, відмовлено.

28.07.2023 ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цукурова В.П. відведено суддю Цукурова В.П. від розгляду справи.

28.07.2023 справу розподілено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та 31.07.2023 передано до провадження судді Бондаренко О.В.

02.08.2023 постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

04.08.2023 представник позивача АТ КБ «Приватбанк», за довіреністю у справі - Меркулова Валерія Валеріївна, надала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 06.02.2014. Щодо форми кредитного договору, то укладання Договору здійснюється за принципом укладання між Банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та Тарифів. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила). Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку, (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов). Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. На підставі поданої Заяви, Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон який вказав відповідач в Заяві. За Допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати Дистанційне обслуговування. Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. Необхідно відзначити, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 9 років. Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Щодо твердження відповідача стосовно неукладання кредитного договору, то відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському складає між ним та Банком Договір банківського обслуговування, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Оскільки питання щодо підписання відповідачем договору не відносяться до предмету заявленого позову (про стягнення заборгованості за договором), наявність тверджень відповідача про те що підпис виконаний не ним, а іншою особою, не мають правового значення по даній справі. За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Доводи відповідача про те, що договір ним не підписувався та не укладався, можуть бути підставою для визнання його судом недійсним. Однак, позов про визнання кредитного договору недійсним у встановленому порядку не заявлявся і предметом судового розгляду не був. Правом на оспорення даного договору у судовому порядку ще до звернення позивача з позовом жодна зі сторін не скористалася. З огляду на викладене відсутні підстави для з`ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним у зв`язку із не підписанням договору, невідповідності даних у анкеті-заяві та встановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості. Предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. Позивач надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості), відповідач, в свою, чергу, не спростував докази надані Банком щодо цього факту. Відповідачем не доведено та матеріалами справи не встановлено, що грошовими коштами протиправно заволоділа інша особа. Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, то позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 06.02.2014, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку». Також до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 30,00% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Щодо наданого Банком розрахунку заборгованості, то розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Тому, позивач надає виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Щодо врахування виписки по картковому рахунку правову позицію, висловлено в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020р. по справі № 200/5647/18. Виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то в заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.З.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. Умов і правил встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково повідомляємо, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Щодо посилання на Військовий стан, то для підтримки клієнтів ПриватБанк з 1 березня 2022 року до 1 червня 2022 року запровадив кредитні канікули для фізичних осіб за всіма кредитними картками. Це пільгові умови договору, коли клієнти мають право не вносити обов`язковий мінімальний платіж. Кредитні канікули означають, що банк не штрафував за прострочені платежі. В ПриватБанку такі умови діяли до 1 червня 2022 року. Стандартні умови пільгового періоду картки залишались незмінними. Кредитні канікули не означають відсутність процентів за користування кредитними коштами. Додатково до канікул, у березні ПриватБанк встановив кредитну ставку 0,001%, практично зробивши користування кредитними коштами безкоштовним. З 1 квітня Банк частково повернув деякі тарифи, при цьому знизивши їх порівняно з довоєнним рівнем. Так, було встановлено пільговий розмір кредитної ставки на рівні 1,7%, що є вдвічі меншим, ніж до війни. Проценти нараховувались і у травні, але до 1 червня 2022 року за кредитними канікулами погашення платежу не було обов`язковим. З 01.09.22 відсоткова ставка була повернута до рівня 3,5% на місяць, про розмір якої клієнт був проінформований. Також, зазначає, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання Відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. На даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Враховуючи викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

28.08.2023 відповідач - ОСОБА_1 подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що згідно ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, проте позивач додав, до позовної заяви лише незавірені копії документів. З цих підстав всі докази, на які посилається позивач, є неналежні та на основі яких не можна встановити права та обов`язки сторін, та саме існування якихось правовідносин. У відповіді на відзив позивач зазначає що відповідач ніби то підписавши заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, ознайомився та згодний з Умовами правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування і платіжним картами, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають кредитний договір. Проте, позивач не надав жодного доказу того, що він був ознайомлений з вище перерахованими документами та що ці документи на момент, ніби підписання ним заяви, діяли саме в тій редакції в якій зазначає позивач, ба більше позивач не надав належно завіреної копії чи оригіналу самої заяви. З цих підстав існування кредитного договору взагалі та в редакції зазначеній позивачем викликає великі сумніви, які не були спростовані наявними у справі доказами. З приводу заяви позивача, що питання підписання Відповідачем договору та самого факту існування кредитного не відноситься до предмету заявленого позову (стягнення заборгованості договором), погодитись не можна. Тому, що якщо не існує договору, то і не існує ніякого боргу га договором, а існування договору позивачем доведено не було. Позивач заявляє, що він надав докази укладення кредитного договору, такі як: копія кредитного договору (що не відповідає дійсності, тому що такого документу не існує), розрахунок заборгованості (який судячи з документу, зробив якийсь анонім), копію паспорта (як копія паспорта може свідчити, що був укладенній кредитний договір?), виписка по рахунку (насправді була надана її не завірена копія). Проте жоден з зазначених документів не є належним доказом існування вище зазначеного договору. Позивач заявляє, що при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, проте з цим погодитись не можна, тому що принаймні однієї істотної умови в договорі немає, а саме в договорі не вказано суми кредиту. Позивач стверджує, що виписка по картковому рахунку, є належним та допустимим доказом по справі, проте її позивач не надав, тому що в матеріалах справи є тільки незавірена її копія, а вона не може бути доказом. З урахуванням вказаного відповідач вбачає підстави для закриття провадження у справі.

04.09.2023 ухвалою судді заяву відповідача - ОСОБА_1 , про відвід судді Бондаренко О.В. від розгляду цивільної справи №357/6196/23, визнано необґрунтованою та заяву про відвід судді Бондаренко О.В. від розгляду цивільної справи №357/6196/23, передано для вирішення питання про відвід судді в порядку ч. 1 ст.33 ЦПК України до канцелярії Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.

05.09.2023 ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Ярмоли О.Я. у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 , про відвід судді Бондаренко О.В., відмовлено.

14.09.2023 представник позивача АТ КБ «Приватбанк», за довіреністю у справі - Меркулова Валерія Валеріївна, надала до суду письмові пояснення, аналогічні за змістом відповіді на відзив та просила суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

18.09.2023 ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання відповідача, про закриття провадження у справі та зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» надати до суду оригінали документів, копії яких додано до позовної заяви.

08.11.2023 та 13.11.2023 представник АТ КБ «Приватбанк», за довіреністю у справі - Меркулова Валерія Валеріївна, на виконання запиту про надання оригіналів документів, копії яких додано до позовної заяви, повідомила, що оригінали кредитної справи по договору № б/н від 06.02.2014 буде надано в одне з наступних засідань та зазначила, що до позову долучено оригінали наступних документів: розрахунок заборгованості, платіжне доручення, оригінал Витягу з Державного реєстру банків, оригінал виписки з ЄДРЮОФОП, оригінал Статуту ПАТ КБ «Приватбанк» та Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Правил користування платіжною карткою не виявляється можливим, оскільки в банку діє електронний документообіг а запитувані документи знаходяться в електронному архіві. Також, оригінал довіреності представника Банка надати до суду не вбачається можливим, оскільки АТ КБ «Приватбанк» є стороною одночасно в багатьох судових процесах.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до позову додано клопотання представника позивача, за довіреністю у справі - ОСОБА_3 , про розгляд справи у відсутності представника банку, позовні вимоги позивач підтримує та позов просить задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити та зазначив, що з тексту позовної заяви та доказів, поданих суду позивачем, зокрема анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку неможливо встановити щодо надання якої саме банківської послуги вона укладена, в ній не міститься жодних відомостей, про суму коштів, яка надається в кредит. відсоткової ставки, розміру штрафів та пені, які будуть застосовуватися у випадку порушення зобов`язань. Крім того, суду не надано жодних доказів того, що йому була надана кредитна картка. Вказана в позові сума, яка нібито була надана у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок нічим не підтверджена, номер рахунку, на який було зараховано вищезгадану суму не вказано. Матеріали справи не містять підтвердження того, що саме цей Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг І Приватбанку діяли 06.02.2014 та взагалі містили умови кредитного договору, що додані банком до позовної заяви. Враховуючи викладене, вважає позовні вимоги необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Крім того, розрахунок заборгованості за договором, який доданий до позовної заяви, не є доказом отримання ним суми кредитних коштів, оскільки не є первинним бухгалтерським документом. У заяві позичальника від 06.02.2014 відсоткова ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, нібито підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку, як є невід`ємними частинами спірного договору. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком в період, з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Також, відсутні підстави вважати, що при нібито укладенні договору банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Заборгованість за тілом кредиту не доведена належними і допустимим доказами. Також просив, не вважати додані до позовної заяви незавірені ксерокопії документів: довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, виписку по рахунку, тими доказами по справі, виключити їх з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів та вилучити з матеріалів справи. Також зазначив, що розрахунок заборгованості було подано без зазначення прізвища ім`я та по батькові особи, яка складала цей документ, не поставлено штамп банку, а підпис, який стоїть під документом, дуже схожий на підпис представника позивача. Доданий до справи розрахунок заборгованості викликає сумніви З приводу його достовірності, тому, просив суд не вважати розрахунок заборгованості за договором доказом по справі виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України).

Судом встановлено, що 06.02.2014 між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , був укладений договір №б/н, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, згідно якого відповідачу було надано кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна», що підтверджується копією анкети-заяви (а.с. 23, 57-58).

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту частини 1 статті 638 та статті 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Так, 06 лютого 2014 року відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанк, яка містить докладну інформацію щодо особи позичальника, зокрема повну дату його народження, РНОКПП, дівоче прізвище матері, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу проживання, номери мобільних телефонів. Відомості в анкеті-заяві повністю відповідають копії паспорта відповідача, наданого ним до банку (а.с. 57-58, 184) та відомостям зазначеним у відповіді на запит з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 112).

Відповідач заперечуючи позовні вимоги, зокрема, зазначає, що зазначеного договору він не має та не пам`ятає, щоб він його підписував та отримував.

Однак, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що договір №б/н від 06.02.2014, шляхом заповнення та підписанням анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг з ПАТ КБ «Приватбанк» він не підписував (не укладав), оскільки до суду не надано жодних належних та достатніх доказів в підтвердження даних обставин.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Крім того, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Також, відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до частини третьої статті 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до пунктів 2, 4 частини першої статті 208, частини першої статті 1055 ЦК України для кредитного договору законом визначена обов`язкова письмова форма.

Вказаний договір №б/н від 06.02.2014 підписаний сторонами, в судовому порядку недійсним не визнавався, а тому саме з 06.02.2014 між ПАТ «КБ Приватбанк» та ОСОБА_1 виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами в межах кредитного ліміту, та свідчить про те, що ОСОБА_1 всі умови цілком зрозумів та своїм підписом письмово підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні в укладенні даного договору, вільні у виборі контрагента та умов договору.

Як вбачається з довідки (а.с. 22), відповідачу ОСОБА_1 відповідно до договору №б/н, було надано кредитну картку: НОМЕР_1 - дата відкриття 06.02.2014, термін дії 12/17; НОМЕР_2 - дата відкриття 04.08.2017, термін дії 07/21, НОМЕР_2 - дата відкриття 04.08.2017, термін дії 07/21 та НОМЕР_3 - дата відкриття 22.11.2018, термін дії 04/22.

Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором

Кредитна банківська платіжна картка надає змогу здійснювати операції за дебетом картрахунку в межах установленого банком-емітентом ліміту кредиту.

Кредитна схема передбачає здійснення розрахунків за виконані клієнтом операції з використанням платіжної картки за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит (у межах кредитної лінії).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (картрахунок НОМЕР_1 ) (а.с. 21), вбачається, що старт карткового рахунку відбувся 06.02.2014 та 06.02.2014 встановлено кредитний ліміт 1800,00 грн., 20.01.2016 - збільшено кредитний ліміт до 7000,00 грн., 20.01.2016 - збільшено кредитний ліміт 7200,00 грн., 24.01.2016 - зменшено кредитний ліміт 7000,00 грн., 22.08.2017 - збільшено кредитний ліміт 25000,00 грн., 01.12.2017 - збільшено кредитний ліміт 27000,00 грн., 28.11.2018 - збільшено кредитний ліміт 50000,00 грн., 07.02.2019 - зменшено кредитний ліміт 20000,00 грн., 07.02.2019 - зменшено кредитний ліміт 15000,00 грн., 03.12.2019 - збільшено кредитний ліміт 50000,00 грн. та 03.12.2019 - зменшено кредитний ліміт 25000,00 грн та 20.03.2020 - зменшено кредитний ліміт 0,00 грн.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 9-20), вбачається, що заборгованість за договором станом на 21.03.2023 становить 41235,13 грн та складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 33547,84 грн та заборгованості за простроченими відсотками - 7687,29 грн.

Також, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач використовував кредитні кошти і здійснював регулярне погашення кредиту в середньому у розмірі від 100 до 36700 грн. Останнє погашення кредиту відбулося 26.07.2022 на суму 250,57 грн., після чого оплати на погашення кредиту не проводилися.

Окрім того, банк надав виписку по картковому рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 06.02.2014 по 24.03.2023, де чітко відображені як розмір коштів, які використовував відповідач, так і місце їх зняття, зокрема термінали та банкомати із зазначенням населених пунктів та вулиць, де вони розташовані, здійснював покупки в різноманітних магазинах, здійснював поповнення свого карткового рахунку, в тому числі вказані суми та місця поповнення карткового рахунку, здійснював поповнення мобільного рахунку, оплачував комунальні послуги, (а.с. 66-104).

Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором (правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц).

Отже, наведені обставини підтверджують факт звернення відповідача до банку та отримання ним кредитних коштів, що у свою чергу свідчить про виникнення між сторонами прав і обов`язків, які грунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит» і спростовують заперечення відповідача про недоведеність даних обставин.

Такі висновки також узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, погодившись із судовими рішеннями про стягнення із боржника непогашеного тіла кредиту, зазначила, що хоча укладений між сторонами кредитний договір від 18 лютого 2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить розміру і строку повернення кредиту, однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і необхідність їх захисту через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків АТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що між сторонами було укладено договір в порядку ст. 634 ЦК України та відповідачем підписано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 29). Також, позивач, щодо розміру і порядку нарахування відсотків, посилався і на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк розміщені на сайті: www.privatbank.ua (а.с. 30-56). І в цих Витягах з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено строк кредиту.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Однак, у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, судом встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, на підставі якої ОСОБА_1 отримав грошові кошти, не містить відомості про розмір процентів за користування грошовими коштами і штрафних санкцій, що вказує на відсутність між сторонами домовленості про їх розмір, що у свою чергу свідчить про безпідставність застосування банком у розрахунку процентів за користування коштами у розмірі 43,2 %.

Також, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розумів відповідач та ознайомився і погодився із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанк, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, в даному випадку, неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 лютого 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11 квітня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якої редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Встановлено, що надана позивачем копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк на сайті: www.privatbank.ua та копія витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.02.2014 шляхом підписання анкети-заяви.

Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, тобто дійшли згоди із усіх істотних умов договору, також не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін.

Крім того, зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Слід зазначити, що Умови та Правила надання банківських послуг повинні містити підпис позичальника (відповідача), та саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Саме така позиція висловлена в правових висновках, у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16.

Аналогічна позиція викладена у вказаній вище постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, де Велика Палата, зазначила, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які наявні в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як складову частину спірного кредитного договору, укладеного між сторонами 06 лютого 2014 року, шляхом підписання заяви-анкети, в частині права банку здійснювати нарахування процентів та у постанові Верховного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20.

Отже, враховуючи вищевикладене, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 7687,29 грн не підлягають задоволенню.

Також, позивачем, на підтвердження стягнення з відповідача відсотків, долучено до матеріалів справи паспорт споживного кредиту, що підписаний відповідачем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 24-28), у якому визначено, зокрема, основні умови кредитування, орієнтовна реальна річна процентна ставка, процентна ставка за межами пільгового періоду процентів річних, порядок повернення кредиту.

Однак, суд критично оцінює зазначений доказ, виходячи з наступного.

Так, кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Отже, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 23.05.2022 у справі №393/126/20), а тому паспорт споживчого кредиту не є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Щодо вирішення позовних вимог в частині заборгованості за тілом кредиту, суд враховує наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с. 9-20).

Слід зазначити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, разом з тим, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу.

Як зазначено вище у рішенні, 06.02.2014 відповідачу ОСОБА_1 був встановлений та виданий кредитний ліміт на картковий рахунок в розмірі 1800,00 грн., який 22.08.2017 було збільшено до 25000,00 грн, 28.11.2018 було збільшено до 50000,00 грн, та відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку.

Із розрахунку заборгованості за період з 06.02.2014 по 27.05.2015 (а.с. 9-10) вбачається, що відповідач не мав заборгованості за договором.

Із розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 по 30.06.2019 (а.с. 11-17) вбачається, що відповідач сплатив заборгованість за тілом кредиту - 1004604,59 грн, сплатила заборгованість за простроченим тілом кредиту - 50,00 грн., сплатила заборгованість по пені - 50,00 грн.

Із розрахунку заборгованості за період з 01.07.2019 по 21.03.2023(а.с. 18-20) вбачається, що відповідач сплатив заборгованість за тілом кредиту - 206080,84 грн.

Отже, відповідач здійснив погашення заборгованості по тілу кредиту на загальну суму 1 210 685,43 грн, за прострочене тіло кредиту на суму 50,00 грн та по пені - 50,00 грн, які підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, а тому суд приходить до висновку про відмову у стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33547,84 грн., оскільки позивачем не доведено факт виникнення вказаного розміру заборгованості.

Відповідач - ОСОБА_1 заперечуючи проти позову зазначає, про відсутність належного підтвердження АТ КБ «Приватбанк» повноважень на представництво юридичної особи його представником Ляр Дмитром Юрійовичем, оскільки в матеріалах справи міститься лише копія довіреності, яка завірена самим представником.

Однак, суд критично оцінює зазначене твердження відповідача з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 58 ЦПК України, юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 3 ст. 62 ЦПК України, довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та статусу АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 60), головою правління є АК КБ «Приватбанк» є Бьош Герхард.

Позивачем додано до позову довіреність представника, яка підписана головою правління АК КБ «Приватбанк» є Бьош Герхардом, а тому, копія довіреності, яка міститься в матеріалах справи належним чином підтверджує повноваження представника АК КБ «Приватбанк» - Ляр Дмитра Юрійовича, згідно вимог ст. 62 ЦПК України.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підтвердження позовних вимог позивач надав докази, які долучені до позовної заяви, зокрема, копію довідки про видані картки, копію довідки про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, виписку по рахунку, розрахунок заборгованості.

Відповідач - ОСОБА_1 , заперечуючи проти позовних вимог, зазначив, що додані до позовної заяви ксерокопії документів не є доказами по справі, просив виключити їх з числа доказів та вилучити з матеріалів справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Так, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

З матеріалів доданих до позову вбачається, що вони завірені представником Банку та позивач посилається на них в обґрунтування вимог, а питання про належність чи допустимість доказів вирішується судом при ухвалені рішення у справі, зокрема, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Даючи оцінку встановленим обставинам, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 1,3, 207, 509, 526, 626, 627, 628, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 4, 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: вулиця Набережна Перемоги, 50, місто Дніпро, 49094) до ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ), про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.11.2023, з урахуванням ч.3 ст. 124, ч.6 ст. 259 ЦПК України.

Суддя О. В. Бондаренко