КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9551/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20листопада 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів, трьох процентів річних та інфляційних витрат, -

установив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому посилаючись на те, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором та не повернув їй сплачені за цим договором грошові кошти, просила стягнути з останнього грошові кошти відповідно до вимог заяви про зменшення розміру позовних вимог у розмірі 73697 грн., 12451,11 грн. - втрати від інфляції та 1617,30 грн. - 3% річних за прострочення виконання зобов`язання.

Позов обґрунтовувала тим, що 19 лютого 2022 року між сторонами був укладений Договір №148Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачці кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги. Вартість медичної допомоги відповідно до п. 8.1 Договору, склала 74397 грн., та була сплачена позивачкою на підставі рахунку-фактури в повному обсязі.

Проте відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, послуг не надав. Медичну допомогу відповідач так і не надав, позивачка провела пологи в іншому медичному закладі, і кошти не повернув.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 73697 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 13950 грн., судовий збір в розмірі 992,40 грн. та витрати на поштові відправлення в розмірі 319 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначила, що вона перебуває в декретній відпустці, а передані кошти відповідачу їй необхідні для догляду за дитиною, підтримання здоров`я свого та дитини.

Вказує, що відповідач не припинив свою діяльність, вже після настання воєнних дій ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» відкрив акушерське відділення та нову філію у Львові.

На сьогодні відповідач знайшов інший шлях отримання доходу.

Крім того, заклад з 01 вересня 2022 року відчинив двері для пацієнтів та надає медичну допомогу в пологах та веденні вагітності, послуги з гінекологічних профоглядів та лікування будь-яких гінекологічних проблем.

Тобто, відповідач у важких для всієї країни умовах все ж таки має можливість продовжувати свою діяльність та отримувати дохід.

Зазначає, що не можна враховувати інтереси однієї сторони за рахунок іншої, оскільки це порушує рівність сторін.

Наголошує, що в порушення умов договору відповідач не повідомив її про неможливість виконання договору внаслідок форс-мажорних обставин.

За таких обставин, не має значення хто розірвав договір, а має значення незаконне утримання коштів відповідачем, тривале їх неповернення.

Просила, скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року в частині відмови у стягненні 3% річних, у розмірі 1617,30 грн., інфляційних втрат у розмірі 12451,11 грн. від суму боргу та ухвали нове судове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Також, не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подало апеляційну скаргу, в якій посилалося на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, що є обставиною непереборної сили (форс-мажорні обставини) та унеможливило виконання скаржником своїх обов`язків за договором №148Р/02/2022 від 19 лютого 2022 року.

Листом Торгово-Промислової палатою України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1. підтверджено, що агресію російської федерації можна віднести до форс-мажорних обставин.

З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вимушено призупинило роботу та не приймало пацієнтів до 01 вересня 2022 року включно.

Таким чином, договір №148Р/02/2022 від 19 лютого 2022 року припинив свою дії з вини позивача, оскільки ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не могло виконати умови договору у зв`язку з обставиною непереборної сили, а пацієнт провела пологи у іншому лікувальному закладі.

Вказує, що позивачу було частково повернуто кошти в сумі 15000 грн., проте судом першої інстанції не надано оцінки даному факту, що підтверджено доказами, які долучено до позовної заяви .

Просило частково скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині повернутих коштів позивачу у розмірі 15000 грн. та в частині стягнутих витрат на правничу допомогу.

На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_1 надійшов відзив, обґрунтований тим, що в апеляційній скарзіТОВ «Пологовий будинок «Лелека» немає чіткого посилання на те, в чому суд першої інстанції порушив норми процесуального чи матеріального права.

Вказує, що вона неодноразово намагалась мирним шляхом вирішити питання повернення коштів.

В суді першої інстанції відповідач не подав клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

Тому, з боку ОСОБА_1 було надано всі необхідні документи, що підтверджують витрати на правничу допомогу та підтверджують їх необхідність.

Вказує, що нею доведено реальність надання правничої допомоги та їх розмір.

Тому, твердження відповідача про те, що сума є завищеною, нічим не підтверджена, є необґрунтованою та несвоєчасно заявленою.

Зазначає, що вимога відповідача у відмовленні у задоволенні позовних вимог у частині стягнення витрат на правничу допомогу є безпідставною.

Наголошує, що виписка з рахунку, яку надав відповідач в суді першої інстанції, де вбачається про перерахунок на її рахунок коштів у розмірі 15000 грн. не відповідає дійсності.

Оскільки, нею також було подано до суду першої інстанції виписку та довідку з банку, про те що вказана сума до неї не надходила, а тому вважає, що нею підтверджено факт того, що кошти вона не отримувала і таким чином було порушено її права.

Разом з тим, вважає, що відповідач навмисно чи помилково при перерахунку частини коштів по Договору не вказав РНОКПП позивачки, тому кошти і не були зараховані на її рахунок та відбулося їх повернення платнику.

Просила, відмовити ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» у задоволенні апеляційної скарги на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 квітня 2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційні скаргине підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 607 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 лютого 2022 року між сторонами був укладений Договір №148Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачці кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у ведення пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

Вартість медичної допомоги відповідно до п. 8.1 Договору, склала 74397 грн., та була сплачена позивачкою на підставі рахунку-фактури в повному обсязі.

Проте відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, послуг не надав.

Медичну допомогу відповідач так і не надав, позивачка провела пологи в іншому медичному закладі, і кошти не повернув.

Пунктами 9.3, 9.4 Договору передбачено, що сторони не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання цього Договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема війну та воєнні дії.

Відповідно до п. 9.5 Договору, сторона яка не може виконувати свої договірні відносини, внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 Договору повинна проінформувати про це іншу сторону, а також належним чином цей факт підтвердити.

Пунктом 11.2 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 Договору, і діє до остаточного виконання зобов`язань.

Згідно з п. 10.1 Договору, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта. В такому випадку пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості Договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги.

Судом встановлено, що позивачем по основному договору сплачено 74397грн.

Згідно договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби №7619/999/318/210003740 від 19 лютого 2022 року сплачена позивачем сума у розмірі 700 грн. була оплачена на користь страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Згідно з рахунком-фактурою від 19 лютого 2022 року №71978 позивачка сплатила суму 74397 грн., з цієї суми розмір страхового платежу «Безпечні пологи стандартна» складає 700 грн.

Позивач зверталася до відповідача з заявою про повернення грошових коштів, оскільки медичні послуги їй надані не були і дитину вона народжувала в іншому пологовому будинку, разом з тим кошти їй не були повернуті.

В подальшому, на сайті відповідача розміщено оголошення про припинення роботи через війну.

У листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Матеріали справи не містять доказів отримання позивачем від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошових коштів в сумі 74397 грн.

Також в матеріалах справи відсутні докази надання ОСОБА_1 медичних послуг ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» за Договором №148Р/02/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) «пакет Стандарт» від 19 лютого 2022 року, як і відсутні докази того, що ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» повідомляв позивача про те, що у зв`язку з введенням військового стану припиняє надання медичних послуг за договором від 26 січня 2022 року.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини справи, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 509, 526, 598 ЦК України, та врахувавши, що кошти в розмірі 700 грн були сплачені на користь ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі договору добровільного страхування здоров`я, дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 73697 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач зазначила що вона перебуває в декретній відпустці, а передані кошти відповідачу їй необхідні для догляду за дитиною, підтримання здоров`я свого та дитини.

Вказала, що в порушення умов договору відповідач не повідомив її про неможливість виконання договору внаслідок форс-мажорних обставин, тому за таких обставин, не має значення хто розірвав договір, а має значення незаконне утримання коштів відповідачем, тривале їх неповернення.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність передбачених законом та договором підстав для стягнення з відповідача 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та втрат від інфляції, з огляду на таке.

Невиконання умов договору є наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації.

Такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Тому, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення вимог в частині стягнення втрат від інфляції в розмірі 12451,11 грн. та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 1617,30 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки такі нарахування і мірою цивільно-правової відповідальності відповідача за несвоєчасне виконання зобов`язання, та з огляду на положення статті 617 ЦК України і наявність у відповідача форс-мажорних обставин, не можуть застосовуватись.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач зазначив, що ним було частково повернуто грошові кошти у розмірі 15000 грн. на рахунок позивача та вказав, що розмір витрат на правничу допомогу, яку було стягнуто судом першої інстанції є завищений та не підлягає стягненню.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновку суду першої інстанції про стягнутий розмір витрат на правничу допомогу, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як убачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом Романенко Г.М. та Руденко В.Я. було укладено договір про надання юридичної правової допомоги №5-11/2022 від 27 листопада 2022 року.

Відповідно до розрахунок суми судових витрат убачається, що позивач поніс витрати на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги на загальну суму 13950 грн.

В матеріали справи містять підтвердження, що позивач сплатив витрати на правову допомогу на загальну суму 13950 грн., що підтверджується відповідно розпискою.

Тому, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, розміру частки позовних вимог, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 13950 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та об`ємом виконаної адвокатом роботи, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зменшення розміру витрат за надання правової допомоги та зміни рішення суду першої інстанції у цій частині.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про повернення частини грошових коштів в сумі 15000 грн. на рахунок позивача, є безпідставними та не підтверджені належними доказами, з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Згідно ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не підтверджено належними доказамиповернення частини грошових коштів в сумі 15000 грн. на рахунок позивача.

Виписка з рахунку, яку надав відповідач в суді першої інстанції, де вбачається про перерахунок на рахунок позивача коштів у розмірі 15000 грн. не може бути взята до уваги судом апеляційної інстанції.

Відповідно до виписки з рахунку, яку надав відповідач вказано невірний реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 , що в свою чергу унеможливлює зарахування коштів за платіжною операцією на рахунок отримувача у зв`язку з невідповідністю інформації.

Відповідно до п. 24 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №163, надавач платіжних послуг отримувача у разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача має право зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на рахунок до зсування для встановлення належного отримувача.

Надавач платіжних послуг отримувача має право не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причин повернення.

Крім того, виписка з рахунку про перерахунок 15000 грн. датована 05 жовтня 2022 року.

ОСОБА_1 було подано до судудовідку з АТ «КБ «ПриватБанк» від 08 лютого 2023 року, про те, що за період з 05 жовтня 2022 року по 08 лютого 2023 року відсутні зарахування на рахунок НОМЕР_1 в сумі 15000 грн. від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека».

Тому, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в частині повернутих коштів відповідачем позивачу у розмірі 15000 грн.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що у відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 4500 грн.

На підтвердження понесений судових витрат на правову (правничу) допомогу представником позивача було додано до відзиву на апеляційну скаргу: Акт виконаних робіт про виконання договору №5-11/22 про надання правової допомоги від 27 листопада 2022 року; Розписку від 12 червня 2023 року про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 в розмірі 1000 грн. за складення/підготовку відзиву на апеляційну скаргу та Довідку до договору №5-11/22 про надання правової допомоги від 27 листопада 2022 року про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 в розмірі 1000 грн за складання/підготовку відзиву на апеляційну скаргу, 3500 грн. за складання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що представник позивача у відповідно до вимог ЦПК України надіслав відзив на апеляційну скаргу відповідачу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», що підтверджується фіскальним чеком та описом вкладення.

Разом з тим клопотання про зменшення розміру судових витрат від відповідача до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати позивачки на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції (складання апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу) у розмірі 4500 грн, що обумовлено договором про надання правової допомоги №5-11/22 від 27 листопада 2022 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, адреса: 04075, м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд. 56) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 500 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба