Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Дегтяренко К.С.

з участю секретаря судового засідання Чейпеш В.В.

за участі сторін:

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Скочиляс Г.М.

представника відповіача адвоката Рутковського С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді, в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Скочиляс Галини Миколаївни до комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління ДПС у Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Скочиляс Галина Миколаївна, звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог Головне управління ДПС у Закарпатській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

06 жовтня 2021 року Закарпатським апеляційним судом винесено постанову суду по справі № 308/12811/19 (копія постанови суду додається), якою визнано незаконним та скасовано наказ Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансери за № 314/К від 10.10.2019 року «Про звільнення з роботи», яким звільнено ОСОБА_1 (надалі - Позивач) з посади заступника головного лікаря з медичної частини Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансера 10 жовтня 2019 року у зв`язку з реорганізацією закладу на підставі ст. 40 КЗпП України, поновлено позивача на посаді заступника головного лікаря з медичної частини (медичного директора) Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради з 11 жовтня 2019 року та стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 жовтня 2019 року по 06 жовтня 2021 року у розмірі 778 977,92 грн., допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення позивача на займаній посаді, та допустити негайне виконання рішення суду у частині суми платежу середньомісячного заробітку у розмірі 25 077,70 грн..

06.06.2022 року Верховний Суд залишив вищевказану постанову Закарпатського апеляційного суду без змін.

У державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секерні Є. М. знаходилося виконавче провадження по виконавчому листі №308/12811/19 від 02.11.2021 року, який зобов`язано Комунальне некомерційне підприємство «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради негайно поновити ОСОБА_1 на посаді заступника головного лікаря з медичної частини (медичного директора) Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради з 11 жовтня 2019 року.

У зв`язку з невиконанням вимог державного виконавця, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції - Секерня Є. М. надіслано до Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення у порядку ст. 382 КК України від 29.12.2021 року № 99118 (копія повідомлення додається).

На даний час відкрито кримінальне провадження, щодо не виконання рішення суду керівником Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради, що підтверджується постановою про залучення в якості потерпілого від 11.08.2022 року. Станом на даний час, постанова Закарпатського апеляційного суду від 06.10.2021 року по справі № 308/12811/19, керівником установи не виконана, що призвело до порушення законодавства України та порушення вимог ст. 129-1 Конституції України.

Враховуючи вище зазначене, та той факт, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу постанови Закарпатського апеляційного суду від 06.10.2021 року, якою поновлено позивача на роботі, має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на робот, вважає що стягненню підлягає 352 656 гривень із розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 06.10.2021 року по 31.08.2022 рік: 225 (робочих днів) х 1567,36 грн.

Крім того, починаючи з 11.10.2019 року і по даний час відповідачем було завдано позивачу моральну шкоду неправомірними діями відповідача, оскільки позивач зазнав фізичного болю у зв`язку з погіршенням його здоров`я, що призвело до звернення за професійною медичною допомогою, він перебував в лікарні, було порушено його нормальний спосіб життя, оскільки він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я. Також відповідач позбавив позивача можливості здійснювати професійну медичну діяльність. Позивач не міг здійснювати консультування пацієнтів, вести їх медичний супровід, був позбавлений можливості підвищувати свою кваліфікацію, проводити операції, контактувати з колегами для обміну досвідом. Це призвело до душевних страждань, переживань, позивача. Усі ці неправомірні дії відповідача негативно вплинули на життя позивача, оскільки з постійними переживаннями, стресами, які супроводжували позивача під час розгляду судової справи про поновлення його на роботі, призвели до погіршення його здоров`я та погіршення його матеріального становища. Позивач постійно знаходиться в стресовій ситуації, оскільки відповідач і на даний час порушує його права. Моральну шкоду оцінює у 100 000 гривень.

Крім того на виконанні державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ) Секерні Є. М. знаходилося виконавче провадження № 67439289 по виконавчому листі №308/12811/19 від 02.11.2021 року, який виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, щодо стягнення з боржника - Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 жовтня 2019 року по 06 жовтня 2021 року у розмірі 778 977,92 грн. із утриманням прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Питання щодо оподаткування доходів фізичних осіб, в тому числі, сум відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, регулюється розділом IV Податкового кодексу України (далі - ПКУ України), в якому визначено доходи, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, та доходи, що не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Оскільки у виконавчому листі №308/12811/19 від 02.11.2021 року, який виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, щодо стягнення з боржника - Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 жовтня 2019 року по 06 жовтня 2021 року у розмірі 778 977,92 грн. із утриманням прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, то державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секернею Є. М. було стягнуто на користь позивача з боржника - Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 жовтня 2019 року по 06 жовтня 2021 року, зменшений на суму податків та зборів, у розмірі - 627 077,22 грн.

Відшкодування середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, нарахованої (виплаченої) на підставі рішення суду на користь фізичної особи, є базою нарахування єдиного внеску. Враховуючи вище зазначене, роботодавцем - Комунальним некомерційним підприємством «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради не сплачено жодних податків й інших обов`язкових платежів до бюджету, встановлених ПК України в тому числі і ЄСВ з середньої заробітної плати, яку стягнуто державним виконавцем від ділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секернею Є. М. на користь позивача з боржника - Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради.

Враховуючи вище зазначене позивач неодноразово звертався до Головного управління ДПС у Закарпатській області, щодо надання роз`яснень щодо здійснення нарахувань та стягнення податків й інших обов`язкових платежів до бюджету, встановлених ПК України в тому числі і ЄСВ з середньої заробітної плати, яку стягнуто державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секернею Є. М. на користь позивача з боржника - Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради, а також просив ГУ ДПС у Закарпатській області здійснити перевірку у відповідача, щодо сплати ним вище зазначених податків, та стягнути з відповідача податків й інших обов`язкових платежів до бюджету, встановлених ПК України в тому числі і ЄСВ з середньої заробітної плати, яку стягнуто державним виконавцем у примусовому порядку. ГУ ДПС у Закарпатській області, повідомила позивача, про те що не може провести документальну перевірку відповідача, оскільки на даний час діє мораторій на проведення перевірок, що підтверджується листом від 24.05.2022 року № 1156/4/07-16-07-11-07 та листом від 23.06.2022 року № 3483/4/07-16-24-01-09. Також той факт, що не сплачено ЄСВ за позивача відповідачем за період з 11.10.2019 р. по 01.08.2022 підтверджується довідкою про індивідуальні відомості застрахованої особи, облік якої веде Пенсійний фонд України (довідка форми ОК-5).

Відповідно до пункту третього частини першої статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку. Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про оплату праці», структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Звертаючись до суду за захистом своїх прав як особи застрахованої відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач надав суду довідку про індивідуальні відомості застрахованої особи, облік якої веде Пенсійний фонд України (довідка форми ОК-5), з якої встановлено, що в період з листопада 2019 року по даний час не відображені відомості ні про нараховану заробітну плату, ні про перерахований ЄСВ, що необхідні для визначення розміру пенсії позивача.

Враховуючи вище зазначене, вважає, що слід зобов`язати відповідача оподаткувати єдиним соціальним внеском і сплатити в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування кошти, у вигляді середньої заробітної плати за вимушений прогул у сумі - 778 977,92 грн., стягнуті з останнього на користь ОСОБА_1 судовим рішенням Закарпатського апеляційного суду від 06.10.2021 року.

Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.10.2023 року вказана позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.02.2023 року справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 05.10.2023 року:

позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному об`ємі, підтримали раніше надані пояснення, просили позов задовольнити. А аткож просили стягнути судові витрати, які складаються із витрат на правову допомогу та сплаченого судового збору.

представник відповідача відносно задоволенняпозову заперечив, зазначив, що такій є безпідстваним, рішення суду не могло бути виконано через відсутність у класифікаторі професій медичний директор, на підприємстві була відсутня така посада. Щодо відшкодування моральної шкоди вважає її не дведеною, вимоги щодо оподакування ЄСВ, не підлягають задоволеннію оскільки не належать до оподаткування відповідачем. Крім того вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду із позовм, що є самостійною підставою для відмови у позові про що подав відповідну заяву.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи:

06 жовтня 2021 року Закарпатським апеляційним судом винесено постанову суду по справі № 308/12811/19 (копія постанови суду додається), якою визнано незаконним та скасовано наказ Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансери за № 314/К від 10.10.2019 року «Про звільнення з роботи», яким звільнено ОСОБА_1 (надалі - Позивач) з посади заступника головного лікаря з медичної частини Закарпатського обласного клінічного онкологічного диспансера 10 жовтня 2019 року у зв`язку з реорганізацією закладу на підставі ст. 40 КЗпП України, поновлено позивача на посаді заступника головного лікаря з медичної частини (медичного директора) Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради з 11 жовтня 2019 року та стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 жовтня 2019 року по 06 жовтня 2021 року у розмірі 778 977,92 грн .

Постановою Верховного Суду від 06.06.2022 року залишено вищевказану постанову Закарпатського апеляційного суду без змін.

У державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секерні Є. М. знаходилося виконавче провадження по виконавчому листі №308/12811/19 від 02.11.2021 року.

Вказане рішення суду виконане лише частково, а саме виплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 на роботі не поновлено по цей час, що не оспорюється сторонами.

У зв`язку з невиконанням вимог державного виконавця, головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді південно-західного міжрегіонального управління міністерства юстиції - Секерня Є. М. надіслано до Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення у порядку ст. 382 КК України від 29.12.2021 року № 99118 (копія повідомлення додається).

Відкрито кримінальне провадження, щодо не виконання рішення суду керівником Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради, що підтверджується постановою про залучення в якості потерпілого від 11.08.2022 року, досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні триває.

Крім того встановлено, що відповідач не оподаткував єдиним соціальним внеском і не сплатив в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування «кошти, у вигляді середньої заробітної плати за вимушений прогул у сумі - 778 977,92 грн., стягнуті з останнього на користь ОСОБА_1 судовим рішенням Закарпатського апеляційного суду від 06.10.2021 року.

Вказане підтверджується довідкою про індивідуальні відомості застрахованої особи, облік якої веде Пенсійний фонд України (довідка форми ОК-5), з якої встановлено, що в період з листопада 2019 року по даний час не відображені відомості ні про нараховану заробітну плату, ні про перерахований ЄСВ, що необхідні для визначення розміру пенсії позивача.

Вказані обставини, щодо сплати ЄСВ, не заперечувались і представником відповідача.

Окрім того судом встановлено, що у період з 6.10.2021 року по 13.10.2021 року позивач перебував на лікуванні, з 18.10.2021 року по 25.10.2021 року був госпіталізований, 03.12.2021 року проходив лікування, що підтверджується відповідними медичними довідками та виписками з медичної карти хворого.

Позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Вказана норма передбачає обов`язок власника (роботодавця) виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. В цьому випадку орган, який розглядав спір, виносить ухвалу про виплату вказаного відшкодування.

Зазначена норма не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, що вказують на його бажання поновитися на роботі. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Отже, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Згідно ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Частиною першою та другою ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових числужбових осіб та громадян які підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -і за її межами. Невиконання судового рішення є підставо ю для відповідальності, встановленої законом.

Проте, відповідачем судове рішення про поновлення позивача на роботі, а саме постанова Закарпатського апеляційного суду від 06.10.2021 року, яка набрала законної сили, у цивільній справі № 308/12811/19, є невиконаною, а тому суд приходить до висновку, що, згідно ст. 236 КЗпП України, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на посаді, саме з 06.10.2021 року по 31 серпня 2022 року.

При цьому посилання представника відповідача на неможливість виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на работі через відсутність в класифікаторі професій посади «медичний директор», суд сприймає критично, по-перше через наведені вищі обставини , щодо обов`язковості виконання рішення суду, а по-друге, відповідачем не представлено жодного доказу, який би свідчив про його намагання виконати рішення суду, зокрема звернутись за роз`ясненням рішення до суду який його ухвалив.

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що розмір середньомісячного заробітку встановлений постановою Закарпатського апеляційного суду від 06 жовтня 2021 року, та складає 1567, 36 грн.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді за період з 06 жовтня 2021 року по 31 серпня 2022 року становить 352 656 гривень 225 (робочих днів) х 1567,36 грн., яка і підлягає стягненню.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 грн., суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно із ст. 237-1 КЗпП України, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, як наголосив Верховний суд України в постанові від 14 грудня 2016 року у справі №428/7002/14-ц, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України). Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (зокрема невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Як зазначив Верховний Суд у складі другої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 18 січня 2018 року у справі №362/7161/15ц, враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як достовірно встановлено судом, порушенням відповідачем законного права позивача, а саме непоновлення на роботі, було порушено звичний для позивача уклад життя та завдано йому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, через стрес та постійні хвилювання у нього погіршився стан здоров`я, у зв`язку з чим, він опинився у лікарні, крім того за вказаний період часу, він втрачав свої професійні навички, можливість спілкуватись із своїми паціентами, удосконалювати свій фах лікаря, внаслідок чого позивач, безумовно зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат і ступінь негативних вимушених змін у його житті, та правові позиції Верховного суду з питань відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди з врахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 10 000 грн.

Суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 10000 грн. є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача.

Щодо вимоги про оподаткування єдиним соціальним внеском.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на Забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій.

Питання щодо оподаткування доходів фізичних осіб, в тому числі, сум відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, регулюється розділом IV Податкового кодексу України (далі - ПКУ України), в якому визначено доходи, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, та доходи, що не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Відповідно до підпункту 14.1.180. пункту 14.1. статті 14 ПКУ податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - це юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно- правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Статтею 168 ПКУ встановлено порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету (в тому числі і податків на доходи фізичних осіб), згідно з підпунктом 168.1.1. пункту 168.1. якого податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У свою чергу пунктом 176.2. статті 176 ПКУ передбачено, що особи, які відповідно до цього кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані зокрема своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Присуджені суми стягуються з урахування податків та інших обов`язкових платежів, оскільки розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем).

При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України, суд керувався постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року №100.

Відповідно до пункту 3 розділу III цієї Постанови при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками - почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, розмір присуджених сум при виплаті на виконання судового рішення підлягає зменшенню на суму податків та зборів, оскільки особа відшкодовує (виплачує, надає) на користь фізичної особи середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, така особа виступає щодо такої фізичної особи податковим агентом та зобов`язана утримати і перерахувати податок зі суми такого доходу.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 25.03.2021 № 185/2109/18-ц та постанові від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц.

Оскільки у виконавчому листі №308/12811/19 від 02.11.2021 року, який виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, щодо стягнення з боржника - Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 жовтня 2019 року по 06 жовтня 2021 року у розмірі 778 977,92 грн. із утриманням прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, то державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секернею Є. М. було стягнуто на користь позивача з боржника - Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 жовтня 2019 року по 06 жовтня 2021 року, зменшений на суму податків та зборів, у розмірі - 627 077,22 грн.

Згідно з пп. 163.1.1 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування фізичної особи-резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. До якого, зокрема, включаються: дохід у вигляді заробітної плати, нарахованої (виплаченої) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (пп. 164.2.1 ПКУ), інші доходи, крім визначних у ст. 165 ПКУ (пп. 164.2.20 ПКУ).

Крім того, доходи, визначені ст. 163 ПКУ, є об`єктом оподаткування військовим збором (пп. 1.2 п. 16-1 підрозд. 10 розд. XX ПКУ).

Згідно із пп. 168.1.1 ПКУ податковий агент, поняття якого визначено пп. 14.1.180 ПКУ, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб і військовий збір ІЗ] суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 ПКУ, і ставку військового збору, встановлену пп. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПКУ.

Отже, дохід у вигляді середньої заробітної плати, нарахованої (виплаченої) на підставі рішення суду на користь фізичної особи за час вимушеного прогулу, включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку як заробітна плата, за умови перебування такого платника у трудових відносинах з роботодавцем, або як інший дохід у разі його нарахування (виплати) після звільнення платника.

За положеннями ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

Умови та порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується, зокрема, на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Отже, відшкодування середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, нарахованої (виплаченої) на підставі рішення суду на користь фізичної особи, є базою нарахування єдиного внеску.

Враховуючи вище зазначене, роботодавцем - Комунальним некомерційним підприємством «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради не сплачено жодних податків й інших обов`язкових платежів до бюджету, встановлених ПК України в тому числі і ЄСВ з середньої заробітної плати, яку стягнуто державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Секернею Є. М. на користь позивача з боржника - Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради.

Підтвердженням вказаних обставин, зокрема є визнання вказаного представником відповідача, а також довідка про індивідуальні відомості застрахованої особи, облік якої веде Пенсійний фонд України (довідка форми ОК-5), з якої встановлено, що в період з листопада 2019 року по даний час не відображені відомості ні про нараховану заробітну плату, ні про перерахований ЄСВ, що необхідні для визначення розміру пенсії позивача.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що вказана вимога підлягає до задоволення.

Щодо посилання представника відповідача, на застосування строку позовної давності, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Строки звернення до суду у трудових спорах регулюються ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 233 КЗпП України, Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Разом з тим відповідно до Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 (зі змінами), постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року № 392 (зі змінами) з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин. Вподальшому дія карантину неодноразово продовжена та крантин припинив свою дію з 01.07.2023 року.

Позовну заяву подано 09.09.2022 року, тобто під час дії карантину, а відтак, строк звернення ОСОБА_1 з позовною заявою до суду не пропущено.

Відповідно до ч. 5 ст. 263ЦПК України

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевказане, суд, не знаходить підстав для часткового задоволення позову.

Щодо клопотання про стягнення судових витрат на правову допомогу.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Представником позивачки в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката наданодоговори про надання правової домоги, ордер на дання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , акт виконаних робіт, розрахунок вартості послуг, а такод довідка-квитанція про проведення оплати у сумі 20 900 гривень у готівковій формі .

Враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, характер та час витрачений на виконання адвокатом роботи, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу у заявленій сумі 20 900 гривень.

Питання про судові витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

А саме стягненню з відповідача підялгає сума у розмірі 5 600 гривень, при цьому суд приходить до висновку що сума судового збору підлягає змешенню відповідно до пропорційності задоволених вимог, а саме часткового задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-82, 258-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) :

- 352 656 (триста п`ятдесят дві тисячі шістсот п`ятдесят шість) гривень середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду;

- 10 000 (десять тисяч) гривень у відшкодування моральної шкоди;

- 20 900 (двадцять тисяч дев`ятсот) гривень у відшкодування витрат на правову допомогу; - 5600 (п`ять тисяч шістсот) гривень, 17 копійок у відшкодування сплаченого судового збору, а разом стягнути 389 156 (триста вісімдесят дев`ять тисяч сто п`ятдесят шість) грн. 17 копійок.

Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради () оподаткувати єдиним соціальним внеском і сплатити в порядку, передбаченому ч.2 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», кошти у вигляді середньої заробітної плати за вимушений прогул у суммі 778 977,92 гривні, стягнуті з Комунального некомерційного підприємства «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради на користь ОСОБА_1 постановою Закарпатського апеляційного суду від 06.10.2021 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, а саме до Закарпатського апеляційного суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: КНП «Закарпатський протипухлинний центр» Закарпатської обласної ради (), місцезнаходження: м. ужгород, вул. Бродлаковича, 2;

Третя особа: ГУ ДПС в Закарпатській області (), місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Августина Волошина,52.

Повний текст рішення 13.10.2023 року.

Суддя Дегтяренко К.С.