Справа № 136/1942/23
провадження № 2/136/435/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

20 листопада 2023 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участі секретаря судового засідання Белінської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Акцент-Банк" (далі Банк, позивач) звернувся до суду через свого представника Шкапенко О.В. із вищевказаним позовом до ОСОБА_1 (далі позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 15.10.2020 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку з метою укладання кредитного договору №б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку, відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі та надав відповідачеві кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі відповідно до Договору, тоді як відповідач своєчасно не вносив грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, у зв`язку із чим допустив заборгованість станом на 23.08.2021, яка складає 26 593,30 грн., з яких: 16 402,09 грн. - заборгованість за кредитом, 10 191,21 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - штраф, яку у добровільному порядку не погашає, що послугувало підставою звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Ухвалою суду від 12.10.2023 було прийнято до розгляду позов та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку.

Представник позивача у позові просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував у разі неявки відповідача в судове засідання про ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи шляхом направлення судової повістки за зареєстрованою адресою місця проживання, яка була вручена йому особисто.

У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, про що було постановлено ухвалу 20.11.2023.

Ураховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд встановив зі змісту анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку № б/н від 15.10.2020, що відповідач, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, виявив бажання оформити на своє ім`я кредит.

На підтвердження позивачем обставин зазначених у позові щодо узгодження умов кредитного договору із відповідачем надано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому зазначено умови кредитування.

На підтвердження обставин щодо передачі грошових коштів відповідачеві та користування ними до позову додано Виписку по картці ОСОБА_1 (а.с. 11-15).

Відповідно до довідки виданої АТ «Акцент Банк» за підписом голови правління (а.с.16), ОСОБА_1 було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки № НОМЕР_2 строком дії до вересня 2027 року та № НОМЕР_3 строком дії до червня місяця 2027 року.

Відповідно до довідки виданої АТ «Акцент Банк» за підписом голови правління (а.с.17), ОСОБА_1 було встановлено ліміти з 15.10.2020 по 23.08.2023 встановлювався ліміт за кредитним договором (внутрішньобанківський референс SAMABWFC6) в розмірі 16 500 грн., який змінювався.

З наданого розрахунку заборгованості, якими позивач обґрунтовував свої вимоги (а.с.7) вбачається, що ОСОБА_1 було встановлено процентну ставку 44,40% річних, станом на 23.08.2023 відповідач допустив заборгованість за вказаним кредитом, яка складає 32 543,38 грн., з яких: 16 402,09 грн. - заборгованість за кредитом, 10 191,21 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - штраф, які у добровільному порядку відповідач не погашає.

Підставою звернення з позовом до суду є невиконання кредитних зобов`язань відповідачем, що пов`язані із отриманням ним кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості по кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути відсотки.

Відповідно до ч. 1ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 2-383/2010 (провадження N 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Доказів недійсності вказаного кредитного договору матеріали справи не містять.

Крім того, з розрахунку заборгованості наданого банком та Виписки по рахунку від 23.08.2023, вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами та періодично здійснював його погашення.

Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем не надано.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем доведено факт отримання кредиту та наявність заборгованості у відповідача, що підтверджується анкетою-заявою №б/н від 15.10.2020, яка в установленому законом порядку недійсною не визнана.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19лютого 2020 року в справі N 127/18120/18.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17.

Суд звертає увагу, що у разі, якщо Умови та Правила надання банком кредиту, не містять підпису позичальника та при цьому банк не надає належних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови та Правила містили ту чи іншу спірну умову, у момент підписання заяви позичальника, або в подальшому не змінювались, то такі Умови та Правила надання банком кредиту не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору банку з цим позичальником.

Тобто, при розгляді справ з аналогічними фактичними обставинами банки, на підтвердження тих чи інших умов кредитування, повинні надавати судам підписані позичальником Умови та Правила надання банком кредиту або докази, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, наприклад, підписану заяву позичальника, яка містить посилання на конкретну редакцію таких Умов, відповідно, із наданням суду цієї редакції Умов або докази на підтвердження того, яка саме редакція Умов була чинною на дату підписання заяви позичальником, тощо.

Надані Умови та Правила надання банком кредиту, без підтвердження того, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, не повинні оцінюватися судами, як належний доказ у справах з аналогічними фактичними обставинами.

Також банком не надано доказів ознайомлення відповідача з тарифами банку, які передбачають сплату відсотків за користування кредитом.

У Анкеті - заяві позичальника від 15.10.2020 процентна ставка не зазначена.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічні правові позиції викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі N 342/180/17, провадження N 14-131цс19.

Також суд вважає, що Витяг з Тарифів користування кредитною карткою "Універсальна" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ "Акцент-Банк", які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 15.10.2020 шляхом підписання Анкети-заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Суд звертає увагу, що укладений між сторонами договір не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

З урахуванням вище приведених судом мотивів, вимоги банку щодо стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 10 191,21 грн. не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 15.10.2020.

Вирішуючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідач не подав відзив на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), як і жодних доказів на спростування отримання та використання кредитних коштів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ "Акцент-Банк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості з відповідача за кредитом в розмірі 16 402,09 грн., оскільки позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, а в решті позовних вимог слід відмовити.

Питання судових витрат суд вирішує з урахуванням приписів Глави 8 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги АТ "Акцент-Банк" підлягають задоволенню частково , на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, а саме судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1655,42 грн. (2684,00 х 16 402,09 : 26 593,30), тобто пропорційно до задоволеної суми позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 81, 89, 259, 263-265, 279, 280, 281 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» (місцезнаходження: вул. Батумська, буд. 11, м. Дніпро, ЄДРПОУ -14360080) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) про стягнення заборгованості,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 15.10.2020 станом на 23.08.2023, що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 16 402 (шістнадцять тисяч чотириста дві) грн. 09 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1655 (одну тисячі шістсот п`ятдесят п`ять) грн. 42 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Світлана ШПОРТУН