Справа № 519/1696/23
4-с/519/17/23
У Х В А Л А

21.11.2023 року м. Южне

Южний міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Барановської З.І., секретаря Гнатюк Л.М.

розглянувши цивільну справу за скаргою представника ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та скасування арешту, за участю заінтересованої особи - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

У С Т А Н О В И В:

Представник скаржника звернувся до суду зі скаргою, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 жовтня 2011 року Южним міським судом Одеської області винесено заочне рішення та в подальшому видано виконавчий лист №2-193/11 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми у розмірі 5051766,41 грн. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2013 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Козюк О.М. відкрите виконавче провадження №41006108. 02.12.2013 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Козюк О.М. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 30.05.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Козюк О.М. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав у ОСОБА_1 наявне обтяження нерухомого майна номер: 19130582 (спеціальний розділ) від 21.02.2017, накладене постановою відділу примусового виконання рішень УВДВС ГУЮ в Одеській області номер: 49802899 від 13.01.2017 та постанову начальника відділу примусового виконання рішень УВДВС ГУЮ в Одеській області, серії б/н від 21.02.2017, індексний номер 33969147. Відповідно до ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 червня 2019 року по справі №509/3084/18 затверджено мирову угоду, таким чином заборгованість перед стягувачем відсутня. Виконавче провадження №49802899 знищено, однак постанова про арешт майна боржника не скасована.

Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 17.10.2023 відкрито провадження у справі за вищевказаною скаргою заявою.

В судове засідання представник скаржника не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, вимоги підтримує в повному обсязі.

В судове засідання представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не з`явився, надав до суду заяву, згідно якої повідомляє, що матеріали виконавчого провадження №49802899 знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2011 року Южним міським судом Одеської області винесено заочне рішення та в подальшому 06.04.2012 видано виконавчий лист №2-193/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» грошової суми у розмірі 5 052 676,41 гривень.

Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.12.2013 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Козюк О.М. відкрите виконавче провадження №41006108 (а.с.8).

02.12.2013 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Козюк О.М. була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все майно ОСОБА_1 (а.с.10).

30.05.2014 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Козюк О.М. була винесена постанова про повернення виконавчого листа №2-193/11 ВП №41006108 стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.9).

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав у ОСОБА_1 наявне обтяження нерухомого майна номер: 19130582 (спеціальний розділ) від 21.02.2017, накладеного постановою відділу примусового виконання рішень УВДВС ГУЮ в Одеській області номер: 49802899 від 13.01.2017 та постанову начальника відділу примусового виконання рішень УВДВС ГУЮ в Одеській області, серії б/н від 21.02.2017, індексний номер 33969147 (а.с.16-17).

У подальшому Банком право вимоги за кредитним договором №014/0029/85/76243 від 08.06.2007, укладеним з ОСОБА_1 та договором іпотеки було відступлено ОСОБА_3 .

Відповідно до ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 05 червня 2019 року по справі №509/3084/18 затверджено мирову угоду, згідно умов якої відповідач ОСОБА_3 , як правонаступник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та чинний іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки земельні ділянки, набув права власності на дані земельні ділянки, визнає що усі майнові вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, в тому числі за заочним рішенням Южненського міського суду від 13.10.2011 №2-193/11, є задоволеними в повному обсязі. Ця мирова угода є підставою для скасування усіх заборон, інших обтяжень чи обмежень, пов`язаних з попереднім невиконанням обов`язків перед ПАТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» за кредитним договором № 014/0029/85/76243 від 08.06.2007, в тому числі за заочним рішенням Южненського міського суду від 13.10.2011 (справа 2-193/11), забезпечених договором іпотеки №444 від 08.02.2008, посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу в Одеській області (а.с.13-14).

Згідно відповіді з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №03.01/9553 від 25.04.2023 скаржнику на примусовому виконанні перебували виконавчі провадження №32807609, №41006108, 45360470, №49802899 з примусового виконання виконавчого листа №2-193/11, виданого 06.04.2012 Южним міським судом Одеської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором на загальну суму 5 052 676,41 грн. Під здійснення виконавчого провадження №49802899 державний виконавець відділу виніс постанову про арешту майна боржника та оголошення зборони його відчуження від 13.01.2017. У даному виконавчому провадженні 31.05.2017 державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження №49802899 знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Таким чином, ніяких претензій матеріального характеру до ОСОБА_1 ні в кого немає і ніхто не оспорює його право власності на нерухоме майно, на яке накладено арешт.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 стаття 5 Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до вимог ч.1-2 ст.56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно вимог ч.1-2 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Виходячи зі змісту п.24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця.

Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі №204/2494/20, в якій зазначено, що повернення державним виконавцем своєю постановою виконавчого документу стягувачу не змінює характеру правовідносин та вимоги боржника про скасування арешту майна не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог ст.42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Боржник у виконавчому провадженні не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд.VII ЦПК України (постанова Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №712/12136/18).

Таким чином, аналізуючи наведені положення, суддя дійшов висновку, що у разі повернення виконавчого документа, наступають правові наслідки, передбачені ч.2 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", тобто зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, арешт нерухомого майна боржника, накладений держаним виконавцем не скасовувався.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму ВВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК. Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Згідно із ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17 визначено, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

Отже, існування арешту нерухомого майна, який втратив своє призначення, не виконує функцію забезпечення виконання рішення у виконавчому провадженні, не має правової основи за відсутності відповідного виконавчого провадження, створює правову невизначеність і безпідставно обмежує права власника майна та є втручанням у вільне володіння майном, яке захищено Конституцією України та Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги.

Керуючись ст.3, 4, 12, 81, 265, 268, 447, 451 ЦПК України, Конституцією України, ст.40, 56 Закону України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та скасування арешту, за участю заінтересованої особи - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність та зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скасувати арешт нерухомого майна, номер: 19130582 (спеціальний розділ) від 21.02.2017, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою відділу примусового виконання рішень УВДВС ГУЮ в Одеській області номер: 49802899 від 13.01.2017 та постановою начальника відділу примусового виконання рішень УВДВС ГУЮ в Одеській області, серії б/н від 21.02.2017, індексний номер 33969147.

Ухвала на підставі ч.2 ст.261 ЦПК України, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Южного міського суду

Одеської області З. І. Барановська