Справа № 509/4975/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь цивільну справу за заявою

ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіна Ганна Павлівна

про

встановлення факту постійного проживання на момент смерті зі спадкодавцем,-

ВСТАНОВИВ:

24 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольскогого районного суду з заявою про встановлення факту проживання на час відкриття спадщини спадкоємця ОСОБА_1 разом зі спадкодавицею матір`ю ОСОБА_2 . В обґрунтування заяви зазначав наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника, ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 ).

На день її смерті залишилось майно:

- автомобіль Skoda SUPER ELEGANCE, д/н НОМЕР_2 , VIN НОМЕР_3 ;

- квартира АДРЕСА_1 ;

- гараж № НОМЕР_4 в автокооперативі «Салют» по проспекту Перемоги, 107 в м.Горлівка Донецької області.

Єдиним спадкоємцем після її смерті ОСОБА_2 є її син, ОСОБА_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_5 ). На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 він проживав разом зі спадкодавицею, заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори не подавав, а отже в сенсі ст. 1268 ЦК України є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері та є фактично власником спадщини. Інших спадкоємців першої черги немає, з чоловіком ОСОБА_3 померла розлучена ще з 28.04.2005 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_6 )

Так, в липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Гранкіної Г.П. про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері.

12.07.2023 р. Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Гранкіна Г.П. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №104/02-31 відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті мами з огляду на те, що відсутні відомості про його проживання разом із матір`ю на день її смерті.

Виходячи з наведених вище підстав ОСОБА_1 будучи законним спадкоємцем спадкового майна у вигляді автомобіля, квартири та гаражу - позбавлений змоги належним чином оформити своє право власності на зазначені об`єкти, тому що відсутність встановленого факту постійного проживання зі спадкодавицею перешкоджають вирішити питання щодо належного оформлення спадкових прав.

З огляду на вказане, він був вимушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 на день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Заявник та його представник в судове засідання не з`явились, але його представник звернулася до суду із заявою, відповідно до якої заяву підтримала в повному обсязі, просили суд її задовольнити, та слухати справу без їх участі.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, надала суду клопотання, в якому просила суд слухати справи без участі представника, просила вирішити справу на розсуд суду.

Дослідивши матеріали справи суд вважає заявою такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, необхідно встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 21.12.2021 ркоу, актовий запис №2664.

З довідки від 28.10.2014 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, вбачається, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 АДРЕСА_3 , а фактичне місце проживання ОСОБА_2 з 28.10.2014 року - АДРЕСА_2

За адресою: АДРЕСА_2 зареєстрований також і ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорту громадянина України, серії НОМЕР_7 .

Також, факт постійного проживання на час відкриття спадщини спадкоємця ОСОБА_1 разом зі спадкодавицею матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 підтверджують довідка Авангардівської селищної ради № 68 від 05.09.2023 року; довідка Авангардівської селищної ради № 656 від 05.09.2023 року; акт сусідів від 01.09.2023 року.

Отже, факт спільного проживання та ведення спільного господарства на день смерті ОСОБА_2 підтверджується матеріалами справи.

Вказані докази свідчать про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Метою звернення заявника до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку.

Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Обставини проживання заявника разом із спадкодавцем підтверджуються вищенаведеними належними та допустимими доказами.

Те, що мати ОСОБА_2 проживала однією родиною з сином ОСОБА_1 до моменту смерті сумніву не викликає.

Встановлення факту проживання ОСОБА_2 однією родиною з ОСОБА_1 до моменту смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 має для заявника юридичне значення, оскільки дасть йому право вирішити правовідносини цивільно-правового характеру, зокрема прийняття спадщини.

У зв`язку з вищевикладеним, слід прийти до висновку про наявність законних підстав для задоволення заяви у повному обсязі

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258,259,263-265,294,315-316,318-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіна Ганна Павлівна про встановлення факту постійного проживання на момент смерті зі спадкодавцем задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на час відкриття спадщини спадкоємця ОСОБА_1 разом зі спадкодавицею матір`ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя А.І. Бочаров