ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 394/510/23

провадження № 22-ц/4809/1357/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області (суддя Краснопольська Л. П.) від 05.09.2023,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

22 червня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов обгрунтовано тим, що 28.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг якою підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг (далі - договір).

Укладений між сторонами договір про надання банківських послуг є за свою природою змішаним договором, який містить умови, зокрема, кредитного договору.

Згодом відповідач виявив бажання отримати послугу «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою», ознайомився з актуальними умовами кредитування та підписав 21.09.2021 паспорт кредиту. Того ж дня між Банком і відповідачем укладено кредитний договір № б.н. за умовами якого Банк надав відповідачу строковий, на 36 місяців, кредит у розмірі 35000,00 грн шляхом зарахування коштів на рахунок відповідача зі сплатою позичальником процентів за ставкою 18 % річних. Повернення кредиту мало здійснюватися за графіком, що додавався до договору.

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, зокрема, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач користувався кредитними коштами, які йому надав Банк, але порушив умови договору в частині повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення кредитної заборгованості відповідно до передбаченого умовами договору графіку.

Станом на 08.06.2023 утворилася заборгованість - 34863,90 грн, яка складається: 30138,90 грн - заборгованість за «тілом» кредиту та 4725,00 грн - заборгованість за процентами, яку Банк просив суд стягнути з відповідача на свою користь, а також компенсувати йому коштом відповідача понесені судові витрати по справі.

2.Короткий зміст рішення суду

Заочним рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05.09.2023 позовні вимоги Банку задоволено частково. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30138,90 грн, а також 2320 грн судового збору.

Частково задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив свої договірні зобов`язання щодо повернення кредиту, а тому з нього підлягає стягненню борг за «тілом» кредиту в сумі 30138,90 грн, у тому числі та його частина, строк повернення якої ще не настав (достроково).

Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за процентами, то суд, пославшись на п. 15 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, вважав, що у період карантину, зумовленого коронавірусною хворобою COVID-19 та у період дії воєнного стану відповідач звільняється від обов`язку сплачувати проценти за кредитом. З огляду на таке суд виснував, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами є безпідставними й задоволенню не підлягають.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду апеляційну скаргу в якій просить скасувати заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05.09.2023 в частині відмови в позові про проценти та ухвалити щодо цього нове судове рішення про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом.

Апелянт вважає рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що умови укладеного між Банком і відповідачем кредитного договору передбачають сплату позичальником процентів за користування кредитом за базовою процентною ставкою 18,0 % річних. Умови договору є обов`язковими для сторін. Через порушення відповідачем обов`язку внесення плати за користування кредитом вимоги позивача про стягнення цієї заборгованості є правомірними.

Суд, на думку апелянта, порушив норми матеріального права й безпідставно застосував до правовідносин сторін щодо сплати процентів за користування кредитом норми п. 15 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які регулюють питання відповідальності за порушення кредитних зобов`язань, а не внесення плати за користування кредитом.

4.Відзив на апеляційну скаргу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надійшов.

Право надати до суду відзив на апеляційну скаргу у визначений судом десятиденний строк роз`яснено відповідачу ОСОБА_1 в ухвалі Кропивницького апеляційного суду від 01.11.2023, яку йому вручено, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення трекінговий номер 907 (а. с. 90, 93). Однак відповідач таке право не реалізував.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).

5.Розгляд справи в суду апеляційної інстанції

Враховуючи зміст положень ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, а також ціну позову, яка становить 31985,92 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційний суд розглянув цю справу без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

Рішення місцевого суду в частині стягнення заборгованості по «тілу» кредиту в апеляційному порядку не переглядається через відсутність апеляції в цій частині.

7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини справи:

28.05.2021 року ОСОБА_1 підписав та подала до АТ КБ «ПриватБанк» заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 6 - 16).

21.09.2021 АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № б.н. за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 35000,00 грн у безготівковій формі строком на 36 місяців, натомість позичальник зобов`язався повернути кредит у визначений договором термін та сплатити проценти за користування ним за ставкою 1,5 % на місяць (18 % річних). Згідно з доданим до договору графіком позичальник має щомісяця, з 21.10.2021 по 21.09.2024, не пізніше 21 числа сплачувати кредит у сумі 1497,22 грн та проценти у сумі 525,00 грн(а. с. 17 - 25).

ОСОБА_1 користувалася кредитом, який їй надав Банк, але неодноразово порушував встановлений договором графік його повернення, сплативши станом на 08.06.2023 лише 4861,10 грн «тіла» кредиту та 2625.00 грн процентів, а тому має заборгованість перед Банком за «тілом» кредиту в сумі 30138,90 грн.

Згідно з розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» станом на 08.06.2023 за ОСОБА_1 обліковується заборгованість по процентах в сумі 4725,00 грн (а. с. 4 - 5).

10.04.2023 АТ КБ «ПриватБанк» надіслав ОСОБА_1 , на зазначену у договорі від 21.09.2021 № б.н. адресу, досудову вимогу сплатити прострочену заборгованість впродовж 30 днів з моменту отримання вимоги, яка йому вручена не була через те, що адресат відсутній за вказаною адресою (а. с. 36 - 38).

8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1. Застосовні до правовідносин сторін норми права та їх джерела

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

За змістом ст. 626, ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Отже, до кредитних відносин підлягають застосуванню норми параграфа 1 «Позика» Глави 71 «Позика, Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

8.2. Оцінка аргументів сторін та висновків суду першої інстанції

Зміст норм статей 526, 530, 1048, 1054, 1056-1 ЦК України дає підстави стверджувати, що на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни).

Крім того, норми ст. 1054, 1055, 1056-1 ЦК України вказують, що домовленість між банком і його клієнтом про проценти за користування кредитом, їх розмір, порядок сплати повинна бути закріплена в умовах кредитного договору, який укладений у письмовій формі.

Для того, щоб договір вважався укладеним необхідним є не лише викладення його умов письмово, а й підписання його сторонами.

Зі змісту ст. 207 ЦК України можна зробити висновок, що договір вважається укладеним у письмовій формі лише коли він підписаний його сторонами, оскільки підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а його наявність підтверджує наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечує їх ідентифікацію.

Передбачені ст. 1048, 1056-1 ЦК України - це плата проценти за правомірне користування «чужими грошима».

Законом та договором може бути встановлена плата за неправомірне користування «чужими грошима», як міра відповідальності, наприклад - ст. 549, ст. 625 ЦК України.

Правова природа процентів у цих випадках є різною.

Суд першої інстанції встановив, що 21.09.2021 між сторонами по справі був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту. Суд також встановив, що згідно з умовами цього договору позичальник (відповідач по справі) зобов`язаний повернути наданий йому Банком кредит та сплатити проценти за користування ним за річною ставкою 18,0 % частинами згідно з графіком.

Місцевий суд також встановив, що відповідач користувався кредитом, але порушив встановлений договором графік його повернення та сплати процентів.

Правильність встановлення судом цих обставин справи сторонами не оспорюється.

Попри те, що згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі ст. 525 цього ж Кодексу одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, суд першої інстанції вважав, що відповідач (позичальник за кредитним договором) на підставі закону звільнений від виконання обов`язку сплачувати передбачені договором проценти за користування кредитом у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, та у період дії в Україні воєнного стану.

На думку місцевого суду таким законом є положення пунктів 15 та 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

З таким висновком суду погодитися не можна так, як суд застосував закон, який не підлягає застосуванню до правовідносин сторін у цій частині.

Так п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Своєю чергою п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, у пунктах 15 та 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України йдеться про звільнення на визначені законодавством періоди позичальника, який прострочив виконання зобов`язань за договором кредиту (позики), від відповідальності за невиконання зобов`язання у вигляді неустойки (штрафу, пені) та відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України.

Зобов`язання позичальника сплатити кредитору обумовлені договором проценти, як плата за користування кредитом/позикою (правомірне користування «чужими грошима»), не являється мірою відповідальності за прострочення виконання відповідного зобов`язання, а тому суд першої інстанції помилково застосував норми пунктів 15 та 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до спірних правовідносин сторін щодо виконання відповідачем зобов`язання сплачувати встановлені договором проценти за користування кредитом.

Відповідач, боржник у зобов`язанні за кредитним договором від 21.09.2021 № б.н., якого звільнено від відповідальності за порушення зобов`язання на підставі положень пунктів 15 та 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, не звільняється від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, зокрема внести плату за користування кредитом, оскільки інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів апеляційного суду дослідила наявні у справі докази: умови кредитного договору від 21.09.2021 № б.н., виконаний позивачем розрахунок заборгованості й не знайшла між ними суперечностей.

Надані позивачем докази відповідають критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, доводять обгрнутованість пред`явлених ним вимог.

Від відповідача до суду не надійшло жодних заперечень на позов, зокрема щодо правомірності та обґрунтованості вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом, їх розміру.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції немотивовано відхилив правомірну вимогу позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованості по процентах за користування кредитом.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, закріплених у ЦПК України, не перевірив доводів позивача, якими обгрунтовано його вимог про стягнення процентів за користування кредитом, та не дав належної правової кваліфікації обставини, які мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права чим позбавив себе можливості правильно вирішити спір. Через це рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній його частині, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

10.Про судові витрати

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація за сплачений ним судового збору за подання до суду першої інстанції позовної заяви та за подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме: за подання до суду позовної заяви - 2684,00 грн (а. с. 40), за подання до суду апеляційної скарги 4026,00 грн (а. с. 70).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 05.09.2023 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом скасувати й ухвалити щодо цього нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (код юридичної особи у ЄДР 14360570) 4725 (чотири тисячі сімсот двадцять п`ять) грн 00 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, нарахованими на підставі кредитного договору від 21.09.2021.

Змінити розподіл судових витрат пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, стягнувши з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (код юридичної особи у ЄДР 14360570) компенсацію за сплачений судовий збір за подання до суду позовної заяви в сумі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (код юридичної особи у ЄДР 14360570) компенсацію за сплачений судовий збір за подання до суду апеляційної скарги в сумі 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цієї постанови складено 27.02.2024.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко