КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №381/3657/22 Головуючий у І інстанції - Дубас Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Ковтун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_2 через свого представника звернувся в суд до ОСОБА_1 з позовом про розірвання шлюбу, в якому просив розірвати шлюб, укладений 18 травня 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , реєстрація якого відбулась у Виконкомі Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, Україна, актовий запис №2.

В обґрунтування позову зазначав, що від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя з відповідачем не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим через різні характери, погляди на життя та інтереси, що неодноразово приводило до непорозумінь.

На підставі викладеного позовні вимоги просив задовольнити.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що зареєстрований 18 травня 2012 року Виконкомом Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, Україна, актовий запис № 2 - розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвища сторін залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить рішення скасувати та направити справу для розгляду до Глибоцького районного суду Чернівецької області.

У мотивування скарги зазначає, що вона проти розірвання шлюбу, оскільки у них з позивачем двоє малолітніх дітей та міцна сім`я.

Зауважує, що позивач на момент подання позову та розгляду справи перебуває у складі Збройних Сил України і є військовослужбовцем, у зв`язку з чим вона просила суд першої інстанції зупинити провадження, проте суд безпідставно відмовив у задоволенні її клопотання.

Також уважає, що місцевий суд прийняв рішення у справі в поспішному порядку, не надавши сторонам часу для примирення.

Окрім того, вказує, що суд першої інстанції при вирішенні питання підсудності не врахував, що і позивач, і відповідач на час звернення до суду мали статус внутрішньо переміщених осіб, фактичне місце проживання яких зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого долучила до скарги копії довідок від 20 квітня 2022 року №7705- та від 28 квітня 2022 року №7705-.

19 вересня 2023 року на електронну адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_4 , в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Зазначає, що відповідач не подавала до суду першої інстанції клопотання про надання строку для примирення подружжя.

Вказує, що примирення сторін неможливе, оскільки позивач та відповідач вже більше року фактично не підтримують сімейних стосунків, а їх шлюб вже має лише формальні ознаки. Позивач вже тривалий період перебуває у сімейних відносинах з іншою жінкою, з якою має намір укласти шлюб.

Зауважує, що сам факт перебування особи на військовій службі не може слугувати підставою для зупинення провадження. Посилається на те, що станом на час вирішення питання про зупинення провадження та ухвалення рішення по суті спору, відповідачем не було надано суду належних доказів перебування позивача на військовій службі.

Уважає, що долучена до апеляційної скарги довідка від 11 травня 2023 року не може бути прийнята судом, оскільки станом на час вирішення справи її не існувало.

Також зазначає, що не може бути приєднана до справи на стадії апеляційного провадження довідка від 22 липня 2022 року за відсутності зі сторони відповідача обґрунтування поважності причин неподання даного документу під час розгляду справи судом першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що 18 травня 2012 року Виконкомом Тереблеченської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, Україна, зареєстровано шлюб між сторонами, про що складено відповідний актовий запис №2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії № НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Спільне життя з відповідачем не склалося. Подальше спільне життя та збереження шлюбу між позивачем та відповідачем є неможливим через різні характери, погляди на життя та інтереси, що неодноразово приводило до непорозумінь.

Сім`ю зберегти неможливо.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частин третьої-четвертої статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

За змістом статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сім`єю.

Аргументи відповідача, що вона категорично заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки у них з позивачем двоє малолітніх дітей та міцна сім`я, не заслуговують на увагу суду, оскільки такі обставини не підтверджуються жодними доказами.

Позивач, як під час розгляду справи судом першої, так і апеляційної інстанції не виявив бажання примиритися з відповідачем. Натомість у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що з відповідачем не проживає разом більше року, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, він перебуває у сімейних відносинах з іншою жінкою та має намір укласти з нею шлюб.

Також необґрунтованими є доводи відповідача, що суд першої інстанції не вжив достатніх заходів для примирення подружжя, виходячи з наступного.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком (Правовий висновок Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18).

Щодо зупинення провадження у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 17 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зупинення провадження у справі до закінчення воєнного стану.

В обґрунтування заяви зазначила, що оскільки з березня 2022 року позивач виїхав за межі області у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан та виконують свій обов`язок по захисту країни, вона не має змоги налагодити сімейні відносини.

У березні 2023 року відповідач направила на адресу суду копію Довідки від 04 липня 2022 року №128 про те, що солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення провадження відмовлено з підстав того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі не з наявністю воєнного стану в Україні, а із фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Така правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №456/2541/19.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) (далі - Положення).

Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Станом на час вирішення даної справи матеріали справи не містили достовірних доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_2 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки у матеріалах справи відсутній наказ по особовому складу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29 березня 2023 року у справі №756/3462/20.

Таким чином, за обставин, коли відповідачем не було надано відповідних доказів на підтвердження перебування ОСОБА_2 у складу Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, зокрема наказу по особовому складу, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі.

При цьому, сам ОСОБА_2 з клопотанням про зупинення провадження у справі не звертався, а права ОСОБА_1 внаслідок відмови судом у зупиненні провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, жодним чином не порушені.

Щодо доводів апелянта про непідсудність справи Києво-Святошинському районному суду Київської області.

Матеріалами справи встановлено, що з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_2 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області, зазначивши, що місцем реєстрації проживання як його, так і відповідача є: АДРЕСА_2 . На підтвердження викладених обставин долучив до позовної заяви копії паспортів сторін.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

За змістом частини другої статті 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Згідно частин шостої - дев`ятої статті 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

У відповідності до частини десятої статті 187 ЦПК України якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

З метою перевірки зареєстрованого місця проживання відповідача судом першої інстанції надіслано відповідний запит.

Згідно відповіді Боярської міської ради Київської області ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 13 листопада 2019 року.

У зв`язку з викладеним, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2022 року цивільну справу передано до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2023 року цивільну справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження.

Згідно пункту першого частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (стаття 32 ЦПК України).

Отже, Києво-Святошинським районним судом Київської області, у відповідності до вимог статті 32 ЦПК України, після встановлення Фастівським міськрайонним судом Київської області підсудності даної справи, обґрунтовано прийнято та розглянуто дану цивільну справу.

При цьому, ОСОБА_1 , приймаючи активну участь у розгляді справи, з будь-якими заявами чи клопотання щодо підсудності справи до суду першої інстанції жодного разу не зверталась.

Згідно статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Зважаючи на викладене, наведені відповідачем аргументи щодо непідсудності даної справи суду, який вирішив спір по суті, не заслуговують на увагу суду та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Долучені до апеляційної скарги докази, а саме: копія довідки від 11 травня 2023 року №2/471 щодо перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України; переписка, а також довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 20 квітня 2022 року №7705- та від 28 квітня 2022 року №7705-, видані 24 травня 2023 року, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки без поважних причин не були подані до суду першої інстанції. При цьому, довідка від 11 травня 2023 року №2/471 не існувала станом на час ухвалення оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував наявність у сторін неповнолітніх дітей, а також те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, врахував конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник