провадження № 22-ц/824/9740/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 18 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року до Святошинського районного суду м. Києва звернулась позивачка ОСОБА_1 з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів. Вимогами вказаного позову є стягнення з відповідача на користь позивача коштів за неякісне виконання послуг у сумі 24 400 грн. та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 500 грн.

У обґрунтування позову зазначено про те, що 26.09.2022 року ОСОБА_1 , шляхом дзвінка на номер телефону НОМЕР_1 , було викликано майстра з ремонту комп`ютера. Наступного дня прийшов інженер з ремонту, оглянувши ПК він виявив проблему та провів певні ремонтні дії. На підтвердження укладено договір №196842 від 27.09.2022 року, сервісний інженер №4747.

Названа виконавцем сума до сплати за надані послуги, становила 24 400 грн. Зазначена виконавцем сума була сплачена у повному обсязі, у свою чергу виконавцем було надано позивачу на підпис договір.

Після проведених ремонтних робіт, ПК справно працював 2 доби, потім знову перестав вмикатися. Через повторну поломку ПК, яка на думку позивача, викликана неякісно проведеними ремонтними роботами.

30.09.2022 року позивачка зателефонувала за номером, який було вказано в договорі у якості «технічної підтримки», оператор повідомив, що потрібно чекати дзвінка виконавця послуг з ремонту, що проводив ремонт. Ознайомившись детальніше з договором, позивачка помітила, що сума коштів до сплати за договором, суттєво відрізняється від суми сплаченої виконавцю. У договорі зазначено суму у розмірі 22 400 грн., що відрізняється від названої виконавцем суми, яка становить 24 400 грн., різниця у сумі становить 2000 грн.

Вищевикладені обставини дають підстави стверджувати, що замовлення за договором №196842 від 27.09.2022 року, сервіс інженера 4747, були виконані з порушенням вимог статті 6 Закону України «Про захист прав споживачі», у якій зазначено, що виконавець зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості.

Відповідно по пункту 3 договору № 196842 укладеному між позивачем та ФОП ОСОБА_2 , виконавець надає гарантію на ремонт вузлів обладнання та на встановлені комплектуючі відповідно строком у 30 календарних дні. У супереч нормі Закону та нормі договору, позивачу не було надано безоплатного усунення недоліків.

Позивачка зазначає, що оплатила повну суму коштів за договором, що підтверджується скріншотами банківських переведень.

Отже, послуги були надані неякісно, більш того, виконавцем було порушені умови договору, які стосуються гарантійних зобов`язань. Послуга яка надавалася має істотний недолік, що унеможливлює споживання корисних властивостей ПК.

З метою досудового врегулювання конфлікту, ОСОБА_1 було направлено лист - вимогу до ФОП ОСОБА_2 , з вимогою добровільного компенсування понесених збитків, але на час подання позовної заяви ніякої відповіді від нього позивач не отримав.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів відмовлено.

Не погодившись із рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 18 квітня 2023 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції не врахував, що договір на ремонт техніки є договором підряду. Отже, договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної із його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов`язок замовника оплатити викопану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником).

Вказує, що відповідач був попереджений про виявлений прихований недолік, що з`явився після проведення ремонту комп`ютера. Проте після попередження відповідача про це, останній не вчинив жодних дій з його усунення, у зв`язку з чим і було висунуто вимогу про повернення грошових коштів сплачених за договором.

Також апелянтка вважає, що судом першої інстанції не враховано, що вирішення питання про те, чи виконана робота містила істотні недоліки та причини їх виникнення, безумовно потребує спеціальних знань.

Зазначає, що згідно з п.п. 2.2.-2.3., 3.1. Інструкції щодо надання послуг з ремонту побутової радіоелектронної апаратури, затвердженої Наказом Українського союзу об`єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення від 27 серпня 2000 р. № 20, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 листопада 2000 р. за N 811/5032, під час приймання замовлення визначаються ознаки виробу, його оцінна вартість, які узгоджуються із замовником і позначаються у договорі (квитанції), що підтверджується підписом замовника. У присутності замовника під час приймання замовлення визначається перелік несправносте, які мають зовнішні прояви. Остаточний перелік складових частин, блоків, узлів і комплектувальних виробів, необхідних для виконання замовлення, встановлюється в процесі виконання ремонту й узгоджується із замовником.

Аналіз положень частини п`ятої статті 653 ЦК України свідчить, що тільки при розірванні договору у зв`язку з істотним його порушенням однією зі сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Окрім того, вказує, що у зв`язку з потребою отримання юридичної допомоги для вирішення спору з відповідачем та подачі апеляційної скарги, апелянта уклала договір про надання юридичних послуг з ТОВ «Амадео Право» та сплатила за отримання правової допомоги 6 000 грн. (шість тисяч гривень), що підтверджується зазначеним договором та актом виконаних послуг. Також, для вирішення спору у суді першої інстанції було укладено договір про надання юридичних послуг з Товариством з обмеженою відповідальністю «Амадео Право». Ціна коштів, сплачених за договором склала 7 500 грн. (сім тисяч п`ятсот гривень).

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив, а поштове повідомлення, направлене судом на адресу відповідача, повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Окрім того, судова повістка-повідомлення на ім`я відповідача була опублікована на офіційному вебсайті Київського апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «VarelaAssalinocontrelePortugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно наявних матеріалів справи відповідач належним чином виконав зобов`язання за вказаним договором, а протилежного позивачем не доведено.

При цьому суд першої інстанції вважав встановленим, що 26.09.2022 року ОСОБА_1 , шляхом дзвінка на номер телефону НОМЕР_1 , було викликано майстра з ремонту комп`ютера. Наступного дня прийшов інженер з ремонту, оглянувши ПК він виявив проблему та провів певні ремонтні дії. На підтвердження укладено договір №196842 від 27.09.2022 року, сервісний інженер №4747 ( а.с.11)

Названа виконавцем сума до сплати за надані послуги становила 24 400 грн. Зазначена виконавцем сума була сплачена у повному обсязі, у свою чергу виконавцем було надано позивачу на підпис договір.

Після проведених ремонтних робіт ПК справно працював 2 доби, потім знову перестав вмикатися через повторну поломку ПК, яка, на думку позивача, викликана неякісно проведеними ремонтними роботами.

30.09.2022 року позивачка зателефонувала за номером, який було вказано в договорі у якості «технічної підтримки», оператор повідомив, що потрібно чекати дзвінка виконавця послуг з ремонту, що проводив ремонт. Ознайомившись детальніше з договором, позивачка помітила, що сума коштів до сплати за договором, суттєво відрізняється від суми, сплаченої виконавцю. У договорі зазначено сума у розмірі 22 400 грн., що відрізняється від названої виконавцем суми, яка становить 24 400 грн., різниця у сумі становить 2000 грн.

Вищевикладені обставини дають підстави стверджувати, що замовлення за договором №196842 від 27.09.2022 року, сервіс інженера 4747, були виконані з порушенням вимог статті 6 Закону України «Про захист прав споживачі», у якій зазначено, що виконавець зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості.

Однак, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції невірно встановив дійсні обставини справи, у зв`язку з чим, ухвалюючи судове рішення, виходив із помилкових мотивів.

Так, звертаючись до суду із позовною заявою, позивачка вказувала, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №196842 від 27.09.2022, укладеним між позивачем та відповідачем, позивачу було завдано збитків у розмірі 24 400 грн., що складається із суми сплаченої позивачем відповідачу за даним договором.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №196842 від 27.09.2022 полягає у тому, що позивачу не були надані відповідачем належної якості послуги із ремонту її комплектуючих персонального комп`ютера.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України «Про захист прав споживачів» законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно з визначенням, що закріплене у статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», гарантійний строк - строк, протягом якого виробник (продавець, виконавець або будь-яка третя особа) бере на себе зобов`язання про здійснення безоплатного ремонту або заміни відповідної продукції у зв`язку з введенням її в обіг.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування.

Статтею 7 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що виробник (виконавець) забезпечує належну роботу (застосування, використання) продукції, в тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного строку, встановленого нормативно-правовими актами, нормативними документами чи договором. Гарантійний строк зазначається в паспорті на продукцію або будь-якому іншому документі, що додається до продукції.

Відповідно до частини першої статті 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Положеннями статті 709 ЦК України передбачено, що продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов`язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків. Вимога покупця про безоплатне усунення недоліків товару підлягає задоволенню продавцем або виготовлювачем протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

Наведені вище норми свідчать про те, що для застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» необхідно перш за все встановити, чи виникли між сторонами зобов`язання які визначенні у статті 11 даного закону.

Відповідно до пунктів 3 та 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Так, на підтвердження наявності між позивачем та відповідачем правовідносин до позовної заяви було надано копію Договору №196842 від 27.09.2022 (а.с. 11).

Із даної копії договору вбачається, що замовником є особа з іменем ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Інформація про Прізвище та по-батькові замовника, а також повна адреса проживання (із зазначенням населеного пункту) у копії наданого до суду договору відсутня.

Відповідно до Загальних умов даного договору можна дійти висновку, що послугами, які можуть бути надані за даним договором є ремонт, обслуговування оргтехніки та налаштування програмного забезпечення або обладнання персональних комп`ютерів тощо.

Згідно із даним договором замовнику були надані наступні послуги: видалення помилок реєстру; видалення Roor-kits; налаштування і оптимізація; робота з ПО Windows; конвертизація SSO, установка ЗПО преміум.

Договір містить примітку «претензій не маю» з підписом позивачки.

Загальна вартість наданих послуг склала 22 400 грн.

Проаналізувавши надану копію договору апеляційним судом встановлено, що у ній частково співпадають дані замовника та позивача у справі, а саме: ім`я та частково адреса (назва вулиці, номер будинку та квартири). Також дана копія договору містить підпис позивача.

Разом із тим, дана копія договору не містить підпису виконавця та взагалі даних про виконавця.

Так, на копії Договору № 196842 від 27.09.2022 наявне зображення печатки із написом «PRO SERVISE», технічна допомога, Україна, код чітко встановити не можливо, оскільки він накладається на інші написи у договорі.

Разом із тим, будь-яких відомостей про те, що виконавцем послуг за даним договором є фізична особа-підприємець ОСОБА_2 на даному договорі не вказано та до позовної заяви не додано.

Окрім цього, надана до суду копія Договору № 196842 від 27.09.2022 не містить підпису зі сторони виконавця та містить виправлення щодо вартості послуг, які не посвідчені сторонами договору.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Юридичній особі, що сплатила за товари та послуги на підставі усного правочину з другою стороною, видається документ, що підтверджує підставу сплати та суму одержаних грошових коштів (ч. ч. 1, 2 ст. 206 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 639 ЦК України).

Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцю зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що на підтвердження існування між сторонами договірних відносин до суду надано копію договору №196842 від 27.09.2022, яка не містить жодних відомостей про те, що виконавцем за даним договором є саме відповідач - ФОП ОСОБА_2 .

Окрім цього матеріали справи не містять жодних квитанцій про перерахування позивачкою коштів саме відповідачу та на виконання умов договору № 196842 від 27 вересня 2022 року.

Відтак, обставини, вказані позивачкою щодо перерахування відповідачеві коштів у розмірі 24 400 грн. на виконання умов договору № 196842 від 27 вересня 2022 року не підтверджуються належними та достатніми доказами, а отже, оцінюються апеляційним судом критично.

Таким чином, у розумінні положень ст.ст. 76-79 ЦПК України, до суду позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність між сторонами правовідносин, що виникають з договору про надання послуг, оскільки надана до суду копія договору № 196842 від 27 вересня 2022 року не містить підпису відповідача та жодних даних про те, що відповідач є виконавцем за даним договором та те, що саме відповідач отримував кошти як оплату за надання послуг за договором № 196842 від 27 вересня 2022 року.

Указаного суд першої інстанції не врахував, у зв`язку з чим помилково вважав можливим встановити факт укладення між сторонами договору на ремонт техніки та виконання відповідачем будь-яких зобов`язань за вказаним договором.

Відтак, недоведеність позивачкою неналежного виконання умов договору про надання послуг № 1196842 від 27 вересня 2022 року не може бути підставою для відмови у задоволенні позову у даній справі.

Окрім того, встановивши, що позивачкою не доведено виникнення між позивачкою та відповідачем правовідносин на підставі договору про надання послуг № 1196842 від 27 вересня 2022 року та, відповідно, факту надання ФОП ОСОБА_2 позивачці будь-яких послуг, колегія суддів відхиляє довід апелянтки щодо необхідності застосування спеціальних знань для вирішення питання про те, чи виконана робота містила істотні недоліки та причини їх виникнення.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених збитків через неналежне виконання відповідачем зобов`язань, оскільки позивачкою до суду не надано належних та допустимих доказів того, що між нею та саме відповідачем виникли правовідносини на підставі договору про надання послуг № 1196842 від 27 вересня 2022 року.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, ураховуючи, що суд першої інстанції невірно встановив обставини даної справи, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду та, з урахуванням встановлених апеляційним судом обставин справи, ухвалює нове судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду №524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Керуючись ст.ст. 80, 82, 141, 367, 369, 374, 376 України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова