н/п 2/490/600/2023 Справа № 490/9796/21
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Романовій К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, приватний виконавець Довгань Вікторія Володимирівна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, третіх осіб, в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький С.І., зареєстрованого в реєстрі за №2765 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості у розмірі 2 652 933,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на дату подання позову позивачу не надходило жодного листа від відповідача про існування такого боргу в сумі 2652933,00 грн. Будь-яких повідомлень про виникнення у позивача зобов`язання саме перед відповідачем, а також договір про відступлення права вимоги та/або будь-який інший документ, про заміну кредитора, позивач не отримував. Враховуючи те, що (як зазначено у виконавчому написі) договір про відступлення прав вимоги було укладено 21.07.2020 року у відповідача було достатньо часу для того, щоб належним чином повідомити позивача про заміну кредитора, з вимогою про погашення боргу саме на рахунок нового кредитора, про існування такої суми боргу, тощо. Більш того, вимога відповідача про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 08/03/2008/840 К-894 від 27.03.2008 року є незаконною та такою, що не підлягає виконанню, адже при виставленні даної вимоги відповідач приховав той факт, що Шевченківським судом м. Києва було розглянуто справу за позовом ПАТ КБ «Надра» до позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 08/03/2008/840 К-894 від 27.03.2008 року та задоволено позов і стягнуто з ОСОБА_1 борг в сумі 335596,86 грн.

07.02.2013 року Шевченківським судом м. Києва було видано виконавчий лист № 2-6374/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» та 25.03.2016 року. Стягувачем даний виконавчий лист було пред`явлено до виконання в Центральний відділ ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області. 26.02.2018 року виконавчий документ за постановою державного виконавця було повернуто стягувачу.

Крім того, позивач вказує, що за результатами проведення моніторингу та аналізу інформації щодо стану розгляду судових справ на caйті Шевченківського районного суду м. Києва https://reyestr.court.gov.ua/Review/97250497 встановлено, що 27 травня 2021 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було подано заяву про заміну сторони, поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання щодо боржника ОСОБА_1 у справі №2-6374/10 за позовом ВАТ «Комерційний банк «Надра» про стягнення боргу. Дана заява була залишена без руху, а в подальшому ухвалою від 22.06.2021 року повернута ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». 30.07.2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва повторну заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» повернуту заявнику. Отже, відповідач був обізнаний про існування даного судового рішення про стягнення з позивача боргу за договором № 08/03/2008/840 К-894 від 27.03.2008 року. При цьому, не отримавши позитивного результату по розгляду заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, відповідач оформив оскаржуваний виконавчий напис та передав його на виконання до приватного виконавця Довгань В.В.

Разом з тим, позивач зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис не містить жодної інформації про наявне судове рішення та про те, чи входить сума, стягнута за судовим рішенням 335596,86 грн у суму, що вказана у виконавчому написі 2652933,00 грн. Станом на дату видачі оскаржуваного виконавчого напису не було враховано і того, що строк дії кредитного договору сплив 27.03.2018 року (п.1.4. договору). Згідно виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться за період з 19.06.2019 року по 27.08.2021 року, та зазначено; «сума прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам станом на 27.08.2021 року - 1636833,79 грн». Позивач наполягає, що жодним чином (поштовим відправленням, на електронну пошту, SMS повідомлення тощо) не отримував від відповідача будь-яких повідомлень про зміну кредитора в договорі, про суму заборгованості.

Відтак, сума, вказана у виконавчому написі нотаріуса № 2765 від 01.09.2021 року, є неузгодженою та не є безспірною. Самого лише кредитного договору та договору про відступлення права вимоги не достатньо для того, щоб встановити, що сума є безспірною.

Отже, вказаний виконавчий напис не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не підлягає виконанню, в зв`язку з чим позивач і змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2021 року дану справу передано судді ОСОБА_2 та отримана останньою 23.12.2021 року.

Після виконання приписів ст.ст.27,187 ЦПК України, ухвалою суду від 04.01.2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, витребувано у Шевченківського районного суду м. Києва копію рішення у справі №2-6374/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості в сумі 335596,86 грн.; витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського МНО Кобельницького С.І. копію виконавчого напису № 2765 від 01.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості у розмірі 2 652 933,00 грн., а також копії документів, на підставі яких нотаріусом вчинено зазначений виконавчий напис; витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. копії матеріалів виконавчого провадження №67006377, відкритого на підставі виконавчого напису №2765, вчиненого 01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кобельницьким С.І. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості у розмірі 2 652 933,00 грн.; витребувано у ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» копії всіх документів на підставі яких, приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кобельницьким С.І., вчинено виконавчий напис № 2765 від 01.09.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 2 652 933,00 грн.

Ухвалою від 04.01.25022 року заяву про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення коштів на підставі виконавчого напису №2765 виданого 01.09.2021 року, приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кобельницьким С.І. на підставі якого, 01.10.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В., відкрито виконавче провадження №67006377 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості у розмірі 2 652 933,00 грн. - до набрання рішенням законної сили.

26.01.2022 року від ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на виконання вимог ухвали від 04.01.2022 року, надійшли витребувані судом документи.

Ухвалою Центрального районного суду від 15.09.2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 09.11.2022 року відкладено судове засідання, повторно витребувано у Шевченківського районного суду м. Києва копію рішення у справі №2-6374/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ комерційний банк «Надра» заборгованості в сумі 335596,86 грн.

Судові засідання неодноразово відкладалися.

Станом на 02.11.2023 року ухвала суду від 04.01.2022 року ні Шевченківським районним судом м. Києва, ні приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кобельницьким С.І., ні приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В., не виконана.

01.11.2023 року від представника позивача - адвоката Місяченко О.А. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копію рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11.08.2010 року у справі №2-6374/10.

Представник позивача - адвокат Місяченко О.А. надала заяву, в якій просила про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав.

Треті особи до судового засідання не з`явилися, заперечень проти позову не надали.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, яківідповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Судом встановлено, що 01.09.2021 року приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кобельницьким С.І. вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 2765 про стягнення на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп», право вимоги до якого, перейшло на підставі Договору № GL48N718070_1_4 про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року, який укладений між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», з боржника, яким є ОСОБА_1 , заборгованості, яка виникла на підставі Кредитного договору № 08/03/2008/840 К-894 від 27.03.2008 р., укладеного між ОСОБА_1 та ВАТ товариством комерційний банк (найменування змінено на ПАТ «Комерційний банк «Надра») та згідно виписки з рахунку боржника на 27.08.2021 року (включно) становить 2 652 933,00, що складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 1 016 049,21 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 1 636 883,79 грн.; заборгованості по комісії - 133 602,57 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 19.06.2019 року по 27.08.2021 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. від 01.10.2021 року відкрито виконавче провадження № 67006377 з примусового виконання виконавчого напису № 2765 виданого 01.09.2021 року.

01.10.2021 року виконавцем Довгань В.В., в рамках вищевказаного виконачого провадження, винесено постанови про арешт коштів та арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають стосунок до вчинення виконавчого напису, нотаріус управі витребувати їх у стягувача (пп.2.2 п.2 гл.16 розд.ІІ Порядку №296/5).

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

За результатами аналізу вищенаведених норм суд дійшов до наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідна правова позиція узгоджується із постановою Верховного Суду у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 у справі №569/8884/17.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц.

Окрім того, документами, які підтверджують безспірність заборгованості, не можуть бути розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості, складені стягувачем. Останні є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача.

Відповідно до ст. 88 Закону та ст. 1,9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на підтвердження факту безспірності заборгованості ТОВ «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» мало б надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати.

Належними доказами є первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», Постанови правління НБУ № 566, Постанови правління НБУ № 174 - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та ін.

Докази надання вищевказаних документів нотаріусу, відповідачем суду не надано.

Крім того , У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 310/11534/13-ц (провадження N 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Аналогічний висновок викладений 15.02.2023 року у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №947/10174/21 (провадження № 61-11444св22) ВС.

Як вбачається з матеріалів справи, Шевченківським районним судом м.Києва 11.08.2010 року у справі №2-6374/10 винесено заочне рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №08/03/2007/840 К-894 від 27.03.2008 року у сумі 333776,86 грн.

Дане заочне рішення набрало законної сили 16.10.2010 року.

Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, звернувшись у 2010 році з позовом про стягнення з позичальника усієї заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов`язання на 2010 рік, а тому нарахування процентів після цієї дати (на вказану дату складали 4666,00 дол. США, що еквівалентно 37328,00 грн.) є безпідставним, однак відповідно до наданого відповідачем нотаріусу розрахунку проценти нараховувались після 2010 року і нотаріусом запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами у більшому розмірі (1 636 883,79 грн).

Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості.

Відтак, враховуючи вищевикладене, дана заборгованість не може вважатися безспірною.

За таких обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Окрім того, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У виконавчому написі зазначено, що його вчинено, в тому числі, на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (надалі - перелік).

Перелік було доповнено пунктом 2 на підставі постанови КМУ від 26 листопада 2014 р. № 662. Додатком до вказаної постанови є зміни, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 2 вказаних змін зазначено таке:

«2. Доповнити перелік після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту:

«Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин

2.Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б)засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Однак, на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: ... п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Вказана постанова суду апеляційної інстанції залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року № К/800/6492/17; № К/800/7651/17.

Таким чином, пункт 2 переліку є незаконним та нечинним, а фактично - вилученим із переліку.

Отже, оскільки у судовому порядку постанову N 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановівід 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, провадження № 12-5гс21.

Крім того, 06 травня 2023 року набрав чинності Закон від 11 квітня 2023 року № 3048-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану»

В підпункті 3 пункту 2 вказаного Закону № 3048-ІХ у новій редакції викладено пункт 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону «Про виконавче провадження», зокрема згідно із абзацом 24 забороняється відкриття виконавчих проваджень на підставі виконавчих написів нотаріусів, вчинених на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що укладений між ВАТ «Комерційний банк «Надра» та позивачем кредитний договір №08/03/2008/840 К-894, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально.

Зазначене вище дає підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що сума боргу, зазначена у виконавчому написі нотаріуса, яка розрахована відповідачем на дату звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, не може бути визнана безспірною, а виконавчий напис вчинено за відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За ч. 1, 3 ст.13, ч. 1 ст. 49 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповіднодо цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ст.76, ч.1, 2, 3 ст.77,79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.1,5, 6 ст.81,ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження наявності підстав для вчинення виконавчого напису.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, з урахуванням балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи позови у межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха протиІ спанії").

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За такого, суд дійшов висновку про задоволення вимоги у стягненні з відповідача на користь позивача судового збору у сумі 908,00 грн. за подання позову та 454,00 за подання заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст.4,13,81,113,141,263-265,268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницький Сергій Іванович, приватний виконавець Довгань Вікторія Володимирівна - задовольнити.

Виконавчий напис, вчинений 01 вересня 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кобельницьким Сергієм Івановичем, зареєстрований в реєстрі за №2765, про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» () заборгованості у розмірі 2 652 933,00 грн. - визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1362,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 02 листопада 2023 року

Суддя Н.П.Черенкова