Номер провадження: 22-ц/813/6619/23
Справа № 504/3336/19
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

06.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Кострицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування грошових коштів з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, в обґрунтування якого зазначив, що між сторонами досягнуто усної домовленості про надання відповідачу позики у розмірі 27000 доларів США для вирішення побутових питань, що пов`язані з погашенням заборгованості за кредитним договором та оформлення документів моряка для її чоловіка.

Надання коштів підтверджується переводом на банківську карту відповідача, яка була відкрита в ПАТ КБ «Приватбанк», двома платежами в грудні 20015 року 13000 доларів США та в лютому 2016 року 14000 доларів США.

Посилається на те, що строк повернення позики обумовлений першою вимогою про повернення боргу. 25.06.2019 року представником позивача направлено ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення коштів, однак відповідачем борг не повернуто.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 27000 доларів США та вирішити питання розподілу судових витрат.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Комінтернівський районний суд Одеської області рішенням від 24 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування грошових коштів з чужого незаконного володіння залишив без задоволення.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, виходив з неможливості встановити факт переказу коштів, оскільки у платіжних дорученнях жодним чином не міститься дані, які б могли ідентифікувати факт, надіслання відповідачу коштів у відповідних розмірах та їх отримання на рахунок.

Суд вважав вищевказані платіжні доручення неналежними доказами у розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки вони складені на іноземній мові, відповідного перекладу до суду позивачем та його представником не надано.

Також врахував те, що на виконання ухвали про витребування доказів Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» надано виписку по картковому рахунку відповідача, з якої вбачається відсутність зарахування грошових коштів у розмірі 14000 доларів США та 13000 доларів США на вказану картку.

Інших доказів, які б підтверджували отримання відповідачем грошових коштів позивачем та його представником до суду надано не було. Отже не встановлено факту отримання відповідачкою від позивача спірної суми грошових коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування грошових коштів з чужого незаконного володіння задовольнити, та вирішити питання розподілу судових витрат, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції 24.03.2023 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначено розгляд справи також на 24.03.2023 року, при цьому не враховано клопотання про відкладення розгляду справи, що позбавило скаржника права висловити думку щодо закриття підготовчого засідання та права бути належним чином повідомленим про розгляд прави.

Зазначає, що судом першої інстанції не з`ясовано питання щодо зарахування коштів за допомогою платежів SWIFT, не досліджено докази надані позивачем щодо перерахування коштів, також не вирішено питання виклик свідків, витребування доказів.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 10.07.2023 року відкрив провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснив право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами отримав 01.08.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з доданими документами отримав у суді апеляційної інстанції 02.08.2023 року, що підтверджується розпискою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що у позивача протягом підготовчого судового засідання було достатньо часу для подання доказів, однак вказаним правом останній не скористався, також представником надано клопотання про розгляд справи за його відсутності, тому доводи апеляційної скарги не є обґрунтованими. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено судом у повному обсязі. Вважає, що позивачем не доведено наявності об`єктивних умов для виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави. Також зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності.

Копію ухвали про відкриття провадження представник позивача отримав 25.07.2023 року, шляхом направлення на електронну пошту, зазначену в апеляційній скарзі.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились.

Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Відповідач судову повістку-повідомлення отримала 31.10.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник позивача, який приймав участь у судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

До апеляційної скарги скаржником додано клопотання про виклик свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обґрунтоване тим, що вони можуть підтвердити, обставини спільного проживання до 2006 року відповідача та її чоловіка. Також, мету та потреби на які відповідач просила кошти, обіцянку надати розписку. Свідкам відомі обставини домовленостей стосовно переказу коштів у якості боргу, з тих підстав, що останні перебувають у дружніх відносинах, родини знайомі та їх пов`язують спільні справи.

Від відповідача надійшли заперечення на клопотання про виклик свідків, в якому він просить у задоволенні клопотання відмовити.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 06.11.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання відмовив позивачу у задоволенні клопотання про виклик свідків, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на сторін обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог.

В постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа №757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачем, як до позовної заяви, так і до заяви про зміну підстав позову клопотань про виклик свідків не додано. Окремих клопотань під час розгляду справи (з 26.09.2019 року по 24.03.2023 року) про виклик свідків від позивача не надходило.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач мав об`єктивну можливість заявити клопотання про виклик свідків під час розгляду справи в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі не викладені обставини та не надані докази неможливості звернення із клопотанням про виклик свідків у визначений законом процесуальний строк.

Разом з тим, обставини щодо спільного проживання до 2006 року відповідача та її чоловіка та потреб на які відповідач просила кошти не стосуються предмету спору у цій справі. Також клопотання не містить відомостей щодо того, яким чином свідкам стали відомі обставини переказу коштів, з урахуванням пояснень позивача в апеляційній скарзі щодо перебування на час переказу коштів у морі та домовленостей між сторонами в особистій розмові по телефону.

До апеляційної скарги скаржником також долучено нові докази, а саме: фотографії та витяг з послужної книги моряка.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 06.11.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання відмовив у долученні до матеріалів справи доказів.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте скаржником в апеляційній скарзі не зазначено причини неможливості подати до суду першої інстанції вказаних доказів та в порушення п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, не обґрунтовано поважності причин їх неподання суду першої інстанції. Крім того, додаючи до апеляційної скарги фотографії, скаржником не обґрунтовано їх значення для встановлення обставин у вказаній справи, предметом якої є стягнення безпідставно набутих коштів.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з неможливості встановити факт переказу коштів, оскільки у платіжних дорученнях жодним чином не міститься дані, які б могли ідентифікувати факт, надіслання відповідачу коштів у відповідних розмірах та їх отримання на рахунок. Суд вважав вказані платіжні доручення неналежними доказами у розумінні ст. 77 ЦПК України, оскільки вони складені на іноземній мові, відповідного перекладу до суду позивачем та його представником не надано.

Також врахував те, що на виконання ухвали про витребування доказів Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» надано виписку по картковому рахунку відповідача, з якої вбачається відсутність зарахування грошових коштів у розмірі 14000 доларів США та 13000 доларів США на вказану картку.

Інших доказів, які б підтверджували про отримання відповідачем грошових коштів позивачем та його представником до суду надано не було. Отже не встановлено факту отримання відповідачкою від позивача спірної суми грошових коштів.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає нормам процесуального права, з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Згідно з частиною другою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: 1) залишення позовної заяви без розгляду; 2) закриття провадження у справі; 3) закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Згідно з частиною третьою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення лише у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області 01.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22.11.2019 року.

Справа неодноразово призначалась в підготовче судове засідання на 22.11.2019 року, 08.04.2020 року, 09.07.2020 року, 20.08.2020 року, 28.10.2020 року, 07.09.2020 року, 08.12.2020 року, 08.04.2021 року, 04.05.2021 року, 29.07.2021 року, 25.10.2021 року, 27.10.2021 року, 09.12.2021 року, 06.04.2022 року, 23.08.2022 року, 16.09.2022 року.

Повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.03.2023 року у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 24.03.2023 року на 10 годину 35 хвилин.

В цей же день 24.03.2023 року судом ухвалено оскаржуване рішення.

Зазначені обставини свідчать про те, що суд першої інстанції не повідомляв учасників справи про дату час, та місце проведення судового засідання, останні позбавлені можливості знати про дату, час та місце судового засідання в порядку визначеному ЦПК України та приймати участь. Рішення суду першої інстанції ухвалене за відсутності сторін.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом норм процесуального, а саме не повідомлення судом позивача про дату, час та місце розгляду справи, відсутність можливості взяти участь у судовому розгляді справи

Згідно пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року ухвалене судом із порушенням норм процесуального права, зазначене порушення є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

У цій справі позивач з урахуванням заяви про зміну підстав позову, яка прийнята Комінтернівським районним судом Одеської області ухвалою від 27.10.2021 року, просив стягнути з відповідача кошти на підставі статті 1212 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення Глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно зі статтею 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21)).

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Предметом регулювання Глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18)).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 (провадження № 12-12гс21) Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (провадження № 14-175цс21) вказано, що відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Тобто зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи

до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, провадження № 14-400цс19).

Колегія суддів зазначає, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

ОСОБА_1 на обґрунтування позовних вимог надав, як ним зазначено у позовній заяві, відомості про переказ грошових коштів MGA № 02/16 та MGA № 12/15.

У відповідності до частин першої, другої, четвертої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

З наданих скаржником, як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду доказів на підтвердження обставин переказу коштів ОСОБА_2 неможливо достовірно підтвердити переказ ОСОБА_1 на рахунок який належить ОСОБА_2 коштів, оскільки зазначені документи складені іноземною мовою, до них не додано перекладу на українську мову, і такий переклад не засвідчено.

Апеляційний суд, з урахуванням того, що відповідачем заперечується факт отримання від позивача коштів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити, які саме правовідносини виникли між сторонами та з яких підстав. Вказаними доказами не підтверджується факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 27000 доларів США й, відповідно, неможливо встановити безпідставність отримання ним цих коштів.

Доводи апеляційної скарги щодо не сприяння позивачу у здійсненні ним процесуальних прав спростовуються матеріалами справи. Як вже зазначалось, судом першої інстанції клопотання позивача про витребування доказів задоволено у повному обсязі, прийнято до розгляду заяву про зміну предмета позову.

Порядок здійснення зарахування коштів на рахунок відповідача, їх зарахування на рахунок, належний відповідачу та час такого зарахування входять до предмету доказування у цій справі, однак позивачем в порушення положень ст. 81 ЦПК України, обов`язок доведення вказаних обставин не виконано.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що АТ КБ «Приватбанк» не надавалась та відповідно судом не досліджувались інформація стосовно отримання коштів банком беніфеціаром АТ КБ «Приватбанк» від позивача та не надано відомостей стосовно зарахування на рахунок відповідача пересланих коштів або видачі вказаних валютних коштів баном безпосередньо відповідачу у готівковій формі.

В цій частині колегія суддів зауважує, що позивачем клопотань про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк» відомостей стосовно зарахування на рахунок відповідача пересланих коштів або видачі вказаних валютних коштів баном безпосередньо відповідачу у готівковій формі не заявлялось.

Клопотання позивача про витребування доказі, задоволено судом першої інстанції у повному обсязі. З наданої АТ КБ «Приватбанк», на виконання ухвали про витребування доказів від 29.07.2021 року, інформації зокрема виписках по рахунку № НОМЕР_1 (який належить ОСОБА_2 ), не вбачається перерахування позивачем або за його дорученням іншою особою позивачу коштів у розмірі 13000 доларів США у грудні 2015 року та 14000 доларів США у лютому 2016 року.

Інших доказів на підтвердження зазначених обставин позивачем, ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не надано.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.11.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, з огляду на таке.

До апеляційної скарги позивачем подано клопотання про витребування доказів у Національного банку України щодо здійснення міжнародних банківських переказів завдяки міжнародній міжбанківській системі передачі інформації та здійснення платежів SWIFT, інформацію про кількість здійснених переказів та зарахувань SWIFT на банківську карту НОМЕР_2 за період з 15.12.2015 року по 15.12.2017 року, дати фактичного надходження, суми, грошової одиниці, походження, особи, яка виступала ініціатором, іншої інформації для ідентифікації та клопотання про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк», а саме: щодо здійснення міжнародних банківських переказів завдяки міжнародній міжбанківській системі передачі інформації та здійснення платежів SWIFT, інформацію про кількість здійснених переказів та зарахувань SWIFT на банківську карту НОМЕР_2 за період з 15.12.2015 року по 15.12.2017 року, дати фактичного надходження, суми, грошової одиниці, походження, особи, яка виступала ініціатором, іншої інформації для ідентифікації.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем заявлялось клопотання про витребування доказів, в якому позивач просив витребувати у АТ КБ «Приватбанк» інформацію щодо власника банківських карти № НОМЕР_1 в період 2015-2016 роки, відомостей щодо здійснення зарахування грошових коштів у грудні 2015 року та в лютому 2016 року, особи від якої здійснені зарахування та призначення платежу.

Вказане клопотання ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 29.07.2021 року задоволено у повному обсязі.Витребувано від Акціонерного товариства Комерційного Банку «Приватбанк» інформацію про особу який належить банківської карта № НОМЕР_1 ; відомості про зарахування на банківську картку № НОМЕР_1 коштів в сумі 13000 доларів США 15 грудня 2015 року та коштів в сумі 14000 доларів США зарахованих 26 лютого 2016 року.

21.12.2021 року від АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали про витребування доказів надійшла витребувана інформація.

Після надання АТ КБ «Приватбанк» відповіді на виконання ухвали про витребування доказів у призначені судові засідання неодноразово, ні позивач, ні його представник не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. 24.03.2023 року представником позивача надавалась заява про відкладення розгляду справи призначеної на 24.03.2023 року на іншу дату, а у разі неможливості розглядати справу без участі представника позивача.

Представник позивача ОСОБА_3 зареєстрований в у підсистемі (модулі) Електронний суд. За допомогою підсистеми (модуля) Електронний суд неодноразово звертався до суду з клопотанням.

Апеляційний суд враховує можливість позивача з часу отримання судом відомостей від АТ КБ «Приватбанк», наданих на виконання ухвали про витребування доказів, ознайомитись з матеріалами справи, звернутись з повторним клопотанням про витребування доказів у АТ КБ «Приватбанк», зазначивши зокрема інший період надання відомостей.

Разом з тим, під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем клопотань витребування інформації у Національного банку Українине заявлялось.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що сторона позивача мала об`єктивну можливість під час розгляду справи судом першої інстанції який тривав більш ніж три роки (з часу подання позову 26.09.2019 року по 24.03.2023 року ухвалення судом оскаржуваного рішення) звернутись з клопотанням про витребування доказів у Національного банку України у визначений законом процесуальний строк.

Враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування грошових коштів з чужого незаконного володіння відмовити.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року слід скасувати відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування грошових коштів з чужого незаконного володіння відмовити.

Щодо судових витрат

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасування з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування грошових коштів з чужого незаконного володіння відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

В.В. Кострицький