справа № 756/9685/22 головуючий у суді І інстанції Жук М.В.
провадження № 22-ц/824/8174/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА», поданою представником - генеральним директором Валерієм Зукіним на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Лелека» про стягнення грошових коштів.

Позов обґрунтований тим, що 29.01.2022 року уклала з ТОВ «Лелека» договір №82Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одно плідна вагітність) пакет «Комфорт», згідно якого ТОВ «Лелека» прийняло на себе зобов'язання надати їй медичні послуги з ведення пологів за певну плату.

Оскільки на виконання умов договору нею сплачено повну вартість послуги у розмірі 71 323 грн. 00 коп., проте послугу ТОВ «Лелека» не надано, кошти сплачені за договором не повернуті, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ТОВ «Лелека» 71 323 грн. 00 коп. грошового зобов'язання, 13 085 грн. 95 коп. інфляційних втрат та 1 248 грн. 64 коп. трьох процентів річних.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмежено відповідальністю «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА» про стягнення грошових коштів - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 69 523 грн. 00 коп. грошового зобов'язання, 12 775 грн. 13 коп. інфляційних витрат, 1 217 грн. 13 коп. - три процента річних, 967 грн. 58 коп. судового збору, а всього 84 482 (вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят дві) грн. 84 коп. У решті вимог позову - відмовлено.

Не погодившись із рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року і ухвалити нове рішення, яким залишити позов без розгляду.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що згідно договору добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби №7619/999/318/210003631 від 29.01.2022 року сплачена позивачем сума у розмірі 1 800,00 грн. була оплачена на користь страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Зазначає, що розділом 9 договору ведення передбачено відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим Договором. Так, п. 9.3 договору ведення Сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання умов цього Договору у разі виникнення форс-мажорних обставин, які Сторони не могли передбачити і що перешкоджають Сторонам виконати свої обов'язки за цим Договором. Пунктом 9.5 договору ведення Сторона, яка не може виконувати свої договірні відносини внаслідок обставин, зазначених у п. 9.4 Договору, повинна проінформувати про це іншу Сторону, а також підтвердити належним чином цей факт.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що у зв'язку із військовою агресією російської федерації проти України, Законом України від 24.02.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні з 24 лютого 2022 року, дію якого продовжено і по сьогодення. Зазначає, що Торгово-Промисловою палатою України 28.02.2022 року листом № 2024/02.0-7.1 агресію російської федерації проти України віднесено до форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та підтверджено, що такі обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об'єктивними обставинами для суб'єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов'язанням/обов'язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Апелянт наголошує, що введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року і його продовження по сьогодення, у зв'язку із агресію російської федерації проти України, стало обставиною непереборної сили для Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливило виконання своїх обов'язків перед позивачем за договором ведення, оскільки, будівля пологового будинку (адреса: м. Київ, вул. Квітки Цісик, б. 56) зазнала обстрілів та значних пошкоджень у результаті проведення активних бойових дій (ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» територіально розташовано в Пуща-Водиці біля с. Горенка, м. Буча, м. Ірпінь, м. Гостомель, а саме: на «кордоні» проведення активних бойових дій). Звертає увагу суду, що фотографії будівлі наявні в матеріалах справи. Пояснює, що з березня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» вимушено призупинило роботу у Пуща-Водиці та не приймало пацієнтів до 01.09.2022 року включно.

Окрім того, зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення пологовий будинок надавав медичну допомогу пораненим військовослужбовцям ЗСУ, територіальній обороні, мирним жителям, породіллям, новонародженим, десятки людей отримали притулок у пологовому будинку у якості укриття від ворожих снарядів, зокрема через що і була неодноразово обстріляна будівля Пологового будинку, яка зазнала значних пошкоджень, у зв'язку з чим було відкрито кримінальне провадження.

Апелянт наголошує, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання зобов'язання на підставі п. 2 ст. 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування є мірою цивільно-правової відповідальності ТОВ «Лелека» та з огляду на положення ст. 617 ЦК України та наявності у ТОВ «Лелека» форс-мажорних обставин, не можуть застосовуватись.

Разом з тим, вказує, що розрахунки щодо інфляційних втрат та три проценти річних, які були стягненні відповідно до рішення суду, виконані невірно, оскільки, позивачем направлено заяву про повернення коштів на електронну адресу відповідача лише 15 червня 2022 року, а тому незрозуміло у зв'язку з чим період стягнення позивач розраховує з березня 2022 року.

Апелянт переконаний, що з урахуванням вищевказаних обставин, зобов'язання сторін подовжуються на цей період, та, відповідно, у особи, перед якою це зобов'язання має бути виконано (позивача), ще не виникло порушене право, та, відповідно, відсутні підстави для захисту порушеного права в судовому порядку. Тому відповідач вбачає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог Позивача саме з огляду на передчасність звернення позивача до суду в зв'язку з відсутністю порушеного у Позивача права з огляду на дію форс-мажорних обставин на території України.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

02 червня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу відповідача. У вказаному відзиві позивачка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначала, що позивачка розуміє, що невиконання умов Договору могло бути наслідком об'єктивних причин, таких як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Також розуміє, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Втім, звертає увагу суду на те, що відповідно до статті 617 ЦК України обставини непереборної сили звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов'язання щодо повернення коштів та наслідків його припинення. Таким чином, вважає, що неповернення суми сплаченої за договором порушує права та законні інтереси позивача, а також порушує положення ЦКУ. Стверджує, що відповідач не надав послуги за Договором, чим у свою чергу порушив умови п. 9.1 Договору.

Зазначає, що у цій справі позивачкою не порушується питання відповідальності за невиконання зобов'язань щодо надання послуг, а заявлені вимоги про повернення сплачених нею коштів, у зв'язку з ненаданням послуг. Тому, наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивача права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов'язання та ненадання відповідних послуг. Водночас, у зв'язку з відмовою від договору і припиненням зобов'язання, позивач має право на повернення сплачених нею грошових коштів, що також передбачено умовами Договору. Вказує, що до того ж, 26.07.2022 року позивач засобами поштового зв'язку надіслала претензію до ТОВ «Лелека» про повернення сплачених грошових коштів за договором, яке було вручено товариству 05.08.2022 року, однак жодної відповіді отримано не було. Враховуючи, що договір між Позивачем та Відповідачем був розірваний у встановленому договором порядку, проте Відповідач в узгоджений договором строк одержані грошові кошти не повернув, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ТОВ «Лелека» грошового зобов'язання за відрахуванням сплаченого страхового внеску.

Наголошує, що те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Окрім того, форс-мажорні обставини, на думку позивачки, не звільняють боржника від сплати інфляційних втрат та 3% річних, а отже такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Зважаючи на предмет, ціну спору та те, що дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.01.2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лелека» укладено договір №82Р/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одно плідна вагітність) пакет «Комфорт» відповідно до умов якого ТОВ «Лелека» зобов'язалось надати якісну та кваліфіковану медичну допомогу пацієнту в межах цього договору, а пацієнт зобов'язується оплатити вартість медичної допомоги, що надається відповідно до умов договору (а.с. 9-18).

Того ж дня, 29.01.2022 року між позивачем та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі агента ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» укладено договір добровільного страхування здоров'я на випадок хвороби № 7619/999/318/210003631, відповідно до умов якого ОСОБА_1 застрахувала свої майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані із життям, здоров`ям та працездатністю застрахованої особи, на випадок настання страхових випадків, передбачених договором, сума страхового платежу - 1 800 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 8.1, 8.4 Договору №82Р/01/2022 вартість послуг, наданих за цим договором, становить 71 323 грн. 00 коп. та сплачується пацієнтом одноразово у формі 100% передплати в день підписання договору.

Відповідно до п. 3.1. Договору медичний заклад зобов`язаний надати якісну і кваліфіковану медичну допомогу.

Пунктом 11.2 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання із врахуванням вимог п. 8.4 договору і діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Згідно з п. 10.1 Договору, він може бути достроково припинений у разі, якщо неможливість виконати договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

- дія цього Договору може бути достроково припинена з ініціативи Пацієнта, за умови письмового повідомлення Медичного закладу, шляхом написання заяви на ім'я Головного лікаря Медичного закладу, із зазначенням причин розірвання Договору. У цьому випадку Договір вважається розірваним через 5 (пʼять) робочих днів з моменту отримання відповідного повідомлення від Пацієнта, при цьому пацієнту, на його письмову вимогу, повертається сплачена за Договором сума, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

- у разі розірвання договору до закінчення терміну його діях за ініціативою Пацієнта або Медичного закладу, а також внаслідок медичних показань, що свідчать про недоцільність або неможливість надання подальшої медичної допомоги, Пацієнту протягом 5(п'яти) робочих днів з моменту розірвання / припинення договору повертається сплачена за даним Договором сума вартості медичної допомоги, за вирахуванням вартості фактично наданої Медичним закладом медичної допомоги.

Відповідно до рахунку-фактури № 70882 від 29.01.2022 вартість послуги «Родопоміч через природні родові шляхи при одно плодовій вагітності, палата «Комфорт» (1) (Програма 1), без ПДВ» із врахуванням знижки становить 31 522 грн. 00 коп., вартість послуги Родопоміч через природні родові шляхи при одно плодовій вагітності, палата «Комфорт» (2) (Програма 1), без ПДВ» із врахуванням знижки становить 31 522 грн. 00 коп., вартість послуги «Родопоміч через природні родові шляхи при одно плодовій вагітності, палата «Комфорт» (Програма 1), з ПДВ» із врахуванням знижки становить 6 479 грн. 00 коп., а також вартість послуги «Страховий платіж «Безпечні пологи розширена» Програма 1» становить 1 800 грн. 00 коп. Оплата даних послуг підтверджується фіскальним чеком №796339 від 29.01.2022 року та не заперечується ТОВ «Лелека».

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 05 квітня 2022 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася у місті Чернівці. Батьками є ОСОБА_3. та ОСОБА_1 (а.с. 19).

26.07.2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв'язку надіслала претензію до ТОВ «Лелека» про повернення сплачених грошових коштів за договором, яке було вручено товариству 05.08.2022 року (а.с. 20-24).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Лелека» був розірваний у встановленому договором порядку, проте ТОВ «Лелека» в узгоджений договором строк одержані грошові кошти не повернуло, а тому грошове зобов'язання за відрахуванням сплаченого страхового внеску підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 69 523,00 грн..

Окрім того, суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідач прострочив виконання зобов'язання, зокрема щодо повернення позивачу платежів, у відповідача виник обов'язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з березня 2022 року по вересень 2022 року включно.

Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 607 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, та не заперечується сторонами, що на виконання умов Договору відповідачем було повідомлено позивача про неможливість надання послуг СМС повідомленнями від 27 лютого 2022 року та від 14 травня 2022 року (а.с.25). Також було повідомлено позивача про відкриття тимчасового пологового відділення для можливості отримання відповідних послуг (СМС повідомлення від 05 квітня 2022 року та 08 квітня 2022 року (а.с.26)).

Крім того, СМС повідомленням від 08 червня 2022 року відповідач повідомив позивача, що для повернення коштів позивачу необхідно надіслати заяву до вечора 15 червня 2022 року (а.с.27).

В свою чергу, позивачка 15 червня 2022 року надіслала необхідну заяву на повернення коштів на адресу відповідача, яка була отримані відповідачем, що підтверджується відповіддю відповідача на адресу позивача (а.с.29), однак грошові кошти повернуті не були.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Отже, ураховуючи, що договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Лелека» був розірваний у встановленому договором порядку, проте ТОВ «Лелека» в узгоджений сторонами договором строк кошти, що підлягають поверненню не сплатило, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягнення з ТОВ «Лелека» грошового зобов'язання 71 323,00 грн. за відрахуванням, відповідно до умов договору, сплаченого страхового внеску, тобто у розмірі 69 523,00 грн. (71 323,00 грн. - 1 800,00 грн.)

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що причиною невиконання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» умов договору щодо повернення коштів були форс-мажорні обставини, а отже, відсутні підстави для застосування вимог ч.2 ст.625 ЦК України, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 617 ЦК України обставини непереборної сили звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте, не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Таким чином, оскільки позовні вимоги стосуються несвоєчасного повернення коштів за сплачені та не надані послуги внаслідок розірвання договору, а не відповідальності за невиконання договору (ненадання послуг), такі кошти підлягають поверненню.

Крім того, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не довело наявності підстав для утримання ним коштів, сплачених ОСОБА_1 за надання їй медичних послуг, які фактично надані не були.

Тому наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивачку права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав одностороннього припинення зобов'язання.

Сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року у справі №922/2394/21 також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач вказує на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку. Вказані обставини, на думку колегії суддів, можуть лише свідчити про перешкоди виконання його обов'язку щодо надання послуг відповідно до умов договору.

Поряд з цим, відповідач жодним чином не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на неможливість виконання обов`язку саме з повернення (станом на червень 2022 року) позивачу коштів, отриманих за договором, внаслідок дострокового припинення договору. Тому колегія суддів вважає, що апелянтом не доведено наявність підстав для застосування наслідків звільнення відповідача від відповідальності за невиконання умов договору, що передбачено п. 9.3 Договору ведення, оскільки апелянтом не надано доказів, що невиконання ним умов Договору ведення щодо повернення ОСОБА_1 сплаченої нею за договором суми було спричинено виникненням форс-мажорних обставин.

Отже, порушення відповідачем строків повернення грошових коштів, що встановлені договором, є підставою для нарахування платежів, передбачених статтею 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Платежі встановлені статтею 625 ЦК Україниє особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер.

Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а стаття 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання (правовий висновок, викладений у постановах ВСУ від 12 квітня 2017 року у справі №3-1462гс16, ВП ВС від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), ВП ВС від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

З огляду на вказане, інфляційні втрати та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання, нараховані на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, питання про стягнення яких порушується позивачем, є компенсацією за невиконання умов договору щодо повернення коштів, а не надання послуг, від виплати якої відповідач не звільнений у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, а тому правильним є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ТОВ «Лелека» інфляційних втрат та 3% річних.

При цьому в апеляційній скарзі апелянтом зазначено про невірне виконання розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних, які були стягненні відповідно до рішення суду, оскільки позивачем направлено заяву про повернення коштів на електронну адресу відповідача лише 15 червня 2022 року, а тому апелянтові незрозуміло у зв'язку з чим період стягнення позивач розраховує з березня 2022 року.

Апеляційний суд частково погоджується з вказаним доводом апелянта щодо невірного періоду, взятого до уваги судом під час розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних, з огляду на таке.

З наданого позивачкою розрахунку суми позовних вимог вбачається, що позивачка просила стягнути інфляційні втрати та три проценти річних за період з 14 березня 2022 року по 12 жовтня 2022 року.

Апеляційний суд враховує, що суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем) (Верховний Суд у складі Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19).

Як вбачається з матеріалів справи, період нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України позивачкою обґрунтовано тим, що 08 березня 2022 року нею було надіслано листа на електронну адресу відповідача з питанням одностороннього розірвання Договору та повернення коштів за невиконання Договору в строки, передбачені Договору.

Поряд з цим, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих обставин. Натомість, з матеріалів справи вбачається, що таким правом позивач скористалася (на вимогу відповідача) лише 15 червня 2022 року (а.с.27, 29).

Отже, позивачкою 15 червня 2022 року було реалізовано передбачений умовами п.10.1 Договору обов'язок щодо надіслання повідомлення (заяви) про розірвання договору та повернення сплаченої за Договором суми, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги. Отже, договір, відповідно до умов договору вважається розірваним через п'ять робочих днів з моменту отримання повідомлення, тобто з 21 червня 2022 року.

Крім того, з умов п.10.1 Договору вбачається, що у разі розірвання договору до закінчення терміну його дії за ініціативою Пацієнта, Пацієнту протягом 5(п'яти) робочих днів з моменту розірвання/припинення договору повертається сплачена за даним Договором сума вартості медичної допомоги, за вирахуванням вартості фактично наданої Медичним закладом медичної допомоги.

Таким чином, протягом 5 (пʼяти) робочих днів починаючи з 21 червня 2022 року, тобто до 27 червня 2022 року включно, у ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» виник обов'язок з повернення ОСОБА_1 сплаченої за даним Договором суми вартості медичної допомоги, за відрахуванням вартості фактично наданої Медичним закладом медичної допомоги.

Суд першої інстанції, стягуючи інфляційні втрати та три проценти річних, не повною мірою з'ясовував обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та помилково не взяв до уваги зазначені вище встановлені судом обставини.

Таким чином, враховуючи, що обов'язок щодо повернення позивачці сплаченої за даним Договором суми вартості медичної допомоги, за відрахуванням вартості фактично наданої Медичним закладом медичної допомоги у передбачені умовами договору строки відповідачем повернуто не було, у позивача виникло право на нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних, починаючи з 28 червня 2022 року, а не з 14 березня 2022 року, як зазначено позивачкою у розрахунку.

Крім того, приймаючи до уваги лише розрахунок позивача, суд першої інстанції не звернув увагу, що позовні вимоги містять визначену позивачем кінцеву дату періоду, за який позивач просить здійснити нарахування - 12 жовтня 2022 року і провів стягнення, обмежившись лише вереснем 2022 року.

Відтак, період обчислення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у даній справі слід обраховувати з 28 червня 2022 року по 12 жовтня 2022 року.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність у позивача порушеного права та у зв'язку з цим про часткове задоволення позовних вимог, невірно визначив період нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних.

У зв'язку з викладеним, апеляційним судом проведено розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 28 червня 2022 року по 12 жовтня 2022 року.

Так, розмір інфляційних втрат за період з 28 червня 2022 року по 12 жовтня 2022 року становить 2 601 грн 58 коп. (розрахунок здійснюється за формулою: ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x (ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 , де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,. ..... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Індекс інфляції: липень 2022 - 100,70; серпень 2022 - 101,10; вересень 2022 - 101,90. Останній період IIc (100,70 : 100) x (101,10 : 100) x (101,90 : 100) = 1.03742046. Інфляційне збільшення: 69 523,00 x 1.03742046 - 69 523,00 = 2 601,58 грн.).

Розмір трьох процентів річних за період з 28 червня 2022 року по 12 жовтня 2022 року становить 611 грн 42 коп. (розрахунок здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. 69 523,00 x 3 % x 107 : 365 : 100, де 107 - кількість днів у періоді).

Окрім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду частково заслуговують на увагу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню у частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Окрім того, відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, ураховуючи, що суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення у частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, зміні підлягає розподіл судових витрат.

Отже, зважаючи, що позовна заява підлягає задоволенню на 85 % (72 763 грн 00 коп *100% : 85 657 грн 59 коп), відповідно підлягає зміні розмір судового збору, сплаченого позивачкою за подання позову, який необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки шляхом зменшення його розміру з 967 грн 58 коп до 843 грн 54 коп.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на 15 %, з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 223 грн 29 коп.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «ЛЕЛЕКА», подану представником - генеральним директором Валерієм Зукіним, на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року у частині задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, м. Київ, вул. Квітки Цісик, 56) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) інфляційні втрати у розмірі 2 601 (дві тисячі шістсот одна) грн 58 коп. та три проценти річних у розмірі 611 (шістсот одинадцять) грн 42 коп.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, м. Київ, вул. Квітки Цісик, 56) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) 967 грн. 58 коп. судового збору - змінити, зменшивши розмір судового збору за подання позовної заяви до 843 (вісімсот сорока трьох) грн 54 коп.

У іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 27 лютого 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, м. Київ, вул. Квітки Цісик, 56) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 223 (двісті двадцять три) грн 29 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова