ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» листопада 2023 року

м. Харків

справа № 635/8485/23

провадження № 22ц/818/2305/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів Мальованого Ю.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року в складі судді Даниленко Т.П.

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість, яка складається з суми позики 12 507,00 євро за борговою розпискою від 10 червня 2023 року, відсотки за період з 07 серпня 2023 року по 18 вересня 2023 року включно в розмірі 6 031,00 євро та компенсацію моральної шкоди за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 5 000,00 євро, передбачену зазначеною розпискою, а всього стягнути 23 538,00 євро. При цьому зазначені відсотки в розмірі 6 031,00 євро стягнути у гривнях за курсом Національного банку України на день фактичного стягнення. Іншу суму в розмірі 17 507,00 євро у валюті євро; вирішити питання судових витрат.

В позовній заяві ОСОБА_1 також міститься заява про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2023 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позов ОСОБА_1 залишено без руху.

29 вересня 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про відстрочення та/або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, яке мотивовано тим, що судом не надано правової оцінки та не досліджено відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2023 року, не зазначено, з яких причин його недостатньо, а також не вказано, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану. Просив, зокрема, звільнити від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано не поданою та повернуто позивачу разом з доданими до неї документами, роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою судді Гончар С.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просив встановити, що ухвала судді Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2023 року про залишення позовної заяви без руху є невмотивованою та необґрунтованою. Відмова у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору є безпідставною, що має наслідком скасування ухвали Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року. Вважав, що ухвалу судді необхідно скасувати, матеріали справи направити до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про звільнення позивача від сплати судового збору та відкриття провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права. Поданий ним позов передбачає сплату судового збору в розмірі 9 170,45 грн. Однак, дохід у 2022 році та у 2023 році у нього відсутній, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2023 року та дорученням Громадської організації «Регіональний центр розслідувань» від 01 березня 2022 року про волонтерську діяльність, тобто його майновий стан є вкрай скрутним.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу судді скасувати.

Ухвала судді суду першої інстанції мотивована тим, що недоліки, вказані в ухвалі судді Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2023 року, позивачем не усунуто, у зв`язку з чим на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України позовна заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість, яка складається з суми позики 12 507,00 євро за борговою розпискою від 10 червня 2023 року, відсотки за період з 07 серпня 2023 року по 18 вересня 2023 року включно в розмірі 6 031,00 євро та компенсацію моральної шкоди за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 5 000,00 євро, передбачену зазначеною розпискою, а всього стягнути 23 538,00 євро. При цьому зазначені відсотки в розмірі 6 031,00 євро стягнути у гривнях за курсом Національного банку України на день фактичного стягнення. Іншу суму в розмірі 17 507,00 євро у валюті євро; вирішити питання судових витрат.

В позовній заяві ОСОБА_1 також міститься заява про звільнення від сплати судового збору з наданням відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2023 року, відповідно до яких у січні 2022 року він отримав 240,19 грн, у травні 2022 року 109,54 грн, а у жовтні 2022 року 208,27 грн. Згідно доручення Громадської організації «Регіональний центр розслідувань» № 05-03 від 01 березня 2022 року ОСОБА_1 є керівником волонтерської групи та здійснює волонтерську діяльність з надання допомоги громадянам, які постраждали внаслідок збройного нападу російської федерації під час дії правового режиму воєнного стану.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2023 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позов ОСОБА_1 залишено без руху.

Зокрема, в ухвалі зазначено, що вимоги позивача про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягають, оскільки обставини, на які позивач посилається жодним чином не підтверджені, у зв`язку з чим позивач має сплатити судовий збір в розмірі 9 170,45 грн.

29 вересня 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції клопотання про відстрочення та/або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, яке мотивовано тим, що судом не надано правової оцінки та не досліджено відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2023 року, не зазначено з яких причин його недостатньо, а також не вказано, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану. Просив, зокрема, звільнити від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано не поданою та повернуто позивачу разом з доданими до неї документами, роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку. Виходячи з конструкції частини першої статті 6 Конвенції можна зробити висновок, що в ній закріплено такі елементи права на судовий захист: 1) право на розгляд справи; 2) справедливість судового розгляду; 3) публічність розгляду справи та проголошення рішення; 4) розумний строк розгляду справи; 5) розгляд справи судом, встановленим законом; 6) незалежність і безсторонність суду. Право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом.

Особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перешкод чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.

Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland, заява № 28249/95) ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, як він уже постановляв у багатьох випадках, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право подавати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, це положення, яке містить у собі «право на суд», з якого випливає право доступу до суду, тобто право порушувати провадження у суді в цивільних справах, становить лише один аспект; однак це є той аспект, який дійсно робить можливим використання подальших гарантій, закладених у пункті 1 статті 6. Такі характеристики судового провадження, як справедливість, відкритість та невідкладність, насправді не мають жодної цінності, якщо таке провадження передусім не порушено. І в цивільних справах навряд чи можна уявити верховенство права без можливості мати доступ до суду (див. рішення Суду «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom) від 21 січня 1975 року, серія A, N 18, с. 18, п. 34 (у кінці) та 35 - 36; і «Z та інші проти Сполученого Королівства» (Z and Others v. the United Kingdom) (GC) N 29392/95 ECHR 2001-..., п. 91-93)» (пункт 52).

У рішенні від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02) ЄСПЛ також виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЄСПЛ 2002-ІІ).

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» ((Bellet v. France)) від 04 грудня 1995 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) від 28 жовтня 1998 року).

Право на отримання судового захисту означає, що суб`єкт має право звернутися до суду та матиме право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. Можливість реалізувати вказані права повинна бути забезпечена кожній особі без будь-яких дискримінаційних перепон чи занадто формалізованих ускладнень.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви визначені у статті 175 ЦПК України.

Згідно з частинами першою-третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду в установлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно частини 3 статті 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Підставою для відстрочення сплати судового збору чи звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану особи, яка, у свою чергу, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. В іншому ж випадку, як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір. Отже, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати належні і допустимі докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Для звільнення від сплати судового збору заявник має довести існування фінансових труднощів та такого майнового стану, що надає підстави вважати за можливе звільнити таку особу від сплати судового збору.

Суд враховує, що Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку Суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас за змістом пункту 1 статті 8 Закону № 3674-VI документи про майновий стан мають містить інформацію, на підставі якої суд може встановити відсоткове співвідношення розміру судового збору до річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2005 у справі "Княт проти Польщі" ("Kniat v. Poland"), заява № 71731/01; пункти 63- 64 рішення Європейського суду з прав людини від 26.07.2005 у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" ("Jedamski and Jedamska v. Poland"), заява № 73547/01).

При розгляді справ ЄСПЛ встановлює, чи був, з однієї сторони, дотриманий баланс між інтересом держави у стягненні судового збору за розгляд справи, та з іншої - правом заявника на доступ до правосуддя, зокрема, правом представити свою позицію по суті та захистити інтереси в суді; для того, щоб гарантувати такий справедливий баланс, та, власне, зберегти безперебійне функціонування судової системи, суди мають можливість звільнити від судового збору тих заявників, які можуть довести свою погану фінансову ситуацію ("Шишков проти Росії", № 26746/05, п. 111). Крім того, на переконання ЄСПЛ, при оцінюванні розміру судового збору слід обов`язково враховувати питання фінансової спроможності заявника його сплатити, а також обставини конкретної справи та стадію провадження (Kreuz v. Poland, № 28249/95, п. 60); підставою для рішення суду про звільнення від сплати судового збору може бути майновий (фінансовий) стан особи ("FC Mretebi v. Georgia", № 38736/04, п. 47).

Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

Суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду з другого боку.

Зазначені висновки викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року, справа № 686/114/16-ц, провадження № 61-16723св18; від 04 березня 2020 року, справа № 644/5099/16-ц, провадження № 61-12772св19; від 18 листопада 2020 року, справа № 753/22049/16, провадження № 61-2446св20.

Як вбачається із змісту ухвали судді в ній не надано належну оцінку доводам позивача щодо його скрутного майнового стану та не обґрунтовано підстав для відмови у звільненні його від сплати судового збору за подачу позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у справі №П/9901/6/17 та № П/9901/9/17 дійшла висновку про те, що документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік, може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 160/12251/20 (адміністративне провадження №К/9901/19150/21).

Проте, судом не враховано відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податку про суми виплачених доходів за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2023 року, з яких вбачається, що дохід ОСОБА_1 , зокрема за період з 1 кварталу 2022 року по 2 квартал 2023 року складає 558,00 грн, а 5% від річного доходу становить - 27,90 грн, тоді як розмір судового збору, що підлягає сплаті за подачу позову становить 9 170,45 грн.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору і залишаючи позовну заяву без руху у зв`язку з несплатою судового збору, суд першої інстанції не надав належної фактичної та правової оцінки наданим позивачем доказам щодо його майнового стану, обмежився загальним формулюванням щодо відсутності підстав для такого звільнення, не надавши будь-якої оцінки доводам на підтвердження обставин незадовільного майнового стану.

Питання про можливість відстрочення або розстрочення сплати судового збору судом також не вирішувалось.

Сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Як вбачається з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття (розгляду) позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції не встановив його можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів щодо майнового стану, не забезпечив дотримання розумного балансу між інтересами держави та особи і необґрунтовано обмежив його у праві на доступ до правосуддя.

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що на виконання ухвали судді про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення його від сплати судового збору, акцентуючи увагу на відсутності у нього за попередній календарний рік доходу.

Подаючи клопотання про відстрочення, зменшення або звільнення від сплати судового збору, позивач був вправі очікувати на його задоволення судом, що, очевидно, надавало б йому підстави не сплачувати судовий збір, а отже одночасна відмова у задоволенні клопотання і повернення позовної заяви є невиправданими, оскільки в разі відмови у задоволенні клопотання суд у процесуальний спосіб мав надати можливість сплатити судовий збір.

Відповідна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі №503/1904/16-ц (провадження №61-16898св18), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року у справі №216/4979/19 (провадження №61-17040св20), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року у справі № 500/1704/21.

Отже, подаючи клопотання про звільнення від сплати судового збору позивач очікував на його задоволення судом.

Водночас колегія суддів акцентує увагу на тому, що резолютивна частина ухвали суду першої інстанції від 02 жовтня 2023 року не містить висновку суду про результат розгляду клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Як вбачається з висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»). Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Ураховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та, беручи до уваги, що при вирішенні питання щодо сплати судового збору майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір, висновок суду про повернення позовної заяви у зв`язку з несплатою судового збору не може бути визнаний достатньо аргументованим, а оскаржувана ухвала не є законною та обґрунтованою.

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про повернення позовної заяви є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права.

За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується спір по суті, питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст.ст.381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Харківського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2023 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 29 листопада 2023 року.