ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9299/23 Справа № 175/2744/22 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Максюти Ж.І.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи - Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру Дніпропетровської області, про скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 треті особи - Обухівська селищна рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру Дніпропетровської області, про скасування державної реєстрації про скасування державної реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона є власницею частини житлового будинку та частини господарських будівель і споруд: сараю цегляного Б, сараю дерев`яного, цегляного В, гаражу залізобетонного Г, сараю шлакоблочного Д, сараю залізобетонного Ж, зливної ями залізобетоні кільця з.я., огорожі дерев`яної 2-3, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок та спороди розташовані на земельній ділянці державного фонду, площею 2,689 кв.м.

Вказувала, що у березні 2020 року сараї літ. Ж і Д були демонтовані ОСОБА_3 , внаслідок чого позивачка звернулася до Обухівської селищної ради та комісією Обухівської селищної ради було проведено обстеження, яким встановлено, що частина будівель та споруд була демонтована ОСОБА_3 та було встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер: :02:004:0195 накладається на земельну ділянку, яка перебуває у її користуванні. Зі змісту інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачка дізналася, що земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:004:0195 належала ОСОБА_2 , яка продала її ОСОБА_3 , який, в свою чергу, продав її ОСОБА_4 . З врахуванням того, що на частину земельної ділянки, якою фактично користується позивачка та на якій розташовані належні їй на праві власності будівлі та споруди, право власності зареєстровано за відповідачами, чим порушено її права, як фактичного користувача, тому просила суд ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію права власності, проведену за ОСОБА_2 на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:004:0195, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності 26414335); скасувати державну реєстрацію права власності, проведену за ОСОБА_3 на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:004:0195, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_3 на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності 26607696); скасувати державну реєстрацію права власності, проведену за ОСОБА_4 на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:004:0195, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку (номер запису про право власності 40050708); скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,15 га, кадастровий номер :02:004:0195 в Державному земельному кадастрі; судові витрати стягнути з відповідачів.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи. Вказувала на те, що її права землекористувача порушені та підлягають судовому захисту саме в обраний нею спосіб. Наголошувала на тому, що житловий будинок або господарські споруди на спірній земельній ділянці відсутні, що свідчить про те, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 отримала незаконно.

10 листопада 2023 року ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказував, що доводи і аргументи позивачки є непереконливими, ґрунтуються на хибному розумінні норм законодавства.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим ст.360 ЦПК України, не скористались.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 травня 2003 року, позивачці ОСОБА_1 належить на праві власності 1/4 частина житлового залізобетонного будинку А, загальною площею цілого будинку 113,1 кв.м., житловою площею 53,0 кв.м. та відповідна частина господарських будівель і споруд: сарая цегляного Б, сарая дерев`яного, цегляного В, гаражу залізобетонного Г, сарая шлакоблочного Д, сарая залізобетонного Ж, зливної ями залізобетоні кільця з.я., огорожі дерев`яної 2-3, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка, площею 0,1500 гектара, кадастровий номер :02:004:0195 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_2 належала відповідачці ОСОБА_2 на підставі Державного акту на землю 1-ДП №091029, виданого 11 серпня 1997 року Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 261.

Згідно договору купівлі-продажу від 18 червня 2018 року, ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1500 гектара, кадастровий номер :02:004:0195 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд( присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно пункту 3.1 договору купівлі-продажу від 13 червня 2018 року продана за даним договором земельна ділянка не забудована.(т.1 а.с.127).

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 січня 2021 року. посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білаковським К.О., зареєстрованого в реєстрі за №11, відповідач ОСОБА_4 придбала у відповідача ОСОБА_3 , земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0195, площею 0,15 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

В пункті 1.3 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 січня 2021 року зазначено наступний опис меж земельної ділянки: Від А до Б Обухівська селищна рада; Від Б до В землі ОСОБА_3 :02:004:0030; Від В до Г ОСОБА_5 ; Від Г до А ОСОБА_6 ( т.1 а.с.128).

Згідно пункту 1.4 договору, продавець заявляє про те, що на момент укладення цього договору на відчужуваній земельній ділянці відсутні будь-які будівлі або споруди.

Як вбачається з акту обстеження меж земельної ділянки, складеного 29 травня 2020 року комісією у складі заступника селищного голови Семко М.Д., землевпорядників селищної ради Мусаєва Р.Р., ОСОБА_7 , на підставі звернення ОСОБА_1 проводилось обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Комісією встановлено наявність на спірній земельній ділянці частини будівель, належних позивачці, а також, зі слів позивачки, демонтаж частини будівель сусідом ОСОБА_3 .. Крім того, комісією встановлено, що на частину земельної ділянки, що перебуває у користуванні позивачки, накладається кадастровий № :02:004:0195за адресою АДРЕСА_2 , що порушує користування земельною ділянкою ОСОБА_1 . Дозволів стосовно земельних ділянки за адресою АДРЕСА_2 не надавала.(т.1 а.с.17)

Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалася на те, що частину належних їй будівель демонтував відповідач ОСОБА_3 та на частину земельної ділянки, якою фактично користується позивачка та на якій розташовані належні їй на праві власності будівлі та споруди, право власності зареєстровано за відповідачами, чим порушено її права, як фактичного користувача.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження демонтажу частини належних позивачці будівель відповідачем ОСОБА_3 , на підтвердження її права на земельну ділянку, яке порушено відповідачами, та що земельна ділянка для обслуговування її частини будинку межує чи накладається на спірну земельну ділянку. Позивачка просить припинити право власності на спірну земельну ділянку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яке на час звернення до суду з даним позовом вже припинилось у зв`язку з відчуженням власником свого майна.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм.

Зазначеного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Позивачка зазначаючи про порушення своїх право поставила питання про скасування державної реєстрації права власності, проведеної за відповідачами на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:004:0195, з одночасним припиненням їх речових прав.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною першою статті 122 цього Кодексу визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

З копії технічного паспорту на садовий (індивідуальний) житловий будинок, по АДРЕСА_1 , виготовленого станом на 19 березня 2010 року, неможливо встановити розташування спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0195, площею 0,15 га, АДРЕСА_2 . На плані земельної ділянки, що міститься у наданому позивачкою технічному паспорті, взагалі відсутнє позначення АДРЕСА_1 , де розташована спірна земельна ділянка.

З наданих позивачкою доказів вбачається, що вона з часу набуття, 30 травня 2003 року, права власності в порядку спадкування на 1/4 частини житлового залізобетонного будинку А, загальною площею цілого будинку 113,1 кв.м., з яких житлова площа складає 53,0 кв.м. та відповідної частини слідуючих господарських будівель і споруд: сарая цегляного Б, сарая дерев`яного, цегляного В, гаражу залізобетонного Г, сарая шлакоблочного Д, сарая залізобетонного Ж, зливної ями залізобетоні кільця з.я., огорожі дерев`яної 2-3, що знаходяться в АДРЕСА_1 , у 2014 році звернулася до Кіровської селищної ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Їй було надано відповідний дозвіл та присвоєно адресу земельній ділянці АДРЕСА_1 . Позивачкою також надано копію договору № Р-1108 від 11 березня 2015 року на розроблення документації із землеустрою та копію договору № Р- 1109 від 11 березня 2015 на розроблення документації із землеустрою.

На час розгляду справи, земельна ділянка АДРЕСА_1 не приватизована, державний акт на право приватної власності на землю за цією адресою не видавався.

Згідно ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачкою жодними належними та допустимими доказами не доведено заявлених позовних вимог.

Той факт, що позивачка, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 травня 2003 року, є власницею 1/4 частини житлового залізобетонного будинку А, загальною площею цілого будинку 113,1 кв.м., з яких житлова площа складає 53,0 кв.м. та відповідної частини наступних господарських будівель і споруд: сарая цегляного Б, сарая дерев`яного, цегляного В, гаражу залізобетонного Г, сарая шлакоблочного Д, сарая залізобетонного Ж, зливної ями залізобетоні кільця з.я., огорожі дерев`яної 2-3, що знаходяться в АДРЕСА_1 жодним чином не доводить підстав для задоволенні позову.

Позивачкою не надано доказів того, що земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:004:0195, та яка належить відповідачці ОСОБА_4 , межує та накладається на земельну ділянку під будівлями та спорудами що знаходяться в АДРЕСА_1 та 1/ 4 частина яких належить позивачці.

Також позивачкою не надано належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів на підтвердження того, що будь-які належні їй на праві спільної часткової власності будівлі, споруди знаходяться на спірній земельній ділянці по АДРЕСА_2 .

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, в пункті 1.3 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05 січня 2021 року, з кадастровим номером :02:004:0195, площею 0,15 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , зазначено наступний опис меж земельної ділянки: Від А до Б Обухівська селищна рада; Від Б до В землі ОСОБА_3 :02:004:0030; Від В до Г ОСОБА_5 ; Від Г до А ОСОБА_6 .( т.1 а.с.128).

Так у матеріалах справи відсутні координати та інші ідентифікуючі відомості земельної ділянки що знаходяться в АДРЕСА_1 , оскільки позивачка не надала виготовленої, затвердженої і зареєстрованої в установленому законом порядку землевпорядної документації, проєкту землеустрою, каталогу координат чи інших документів, які б містили об`єктивні вихідні дані для ідентифікації предмета спору.

При цьому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зі змісту акту обстеження меж земельної ділянки, складеного 29 травня 2020 року, згідно якого комісією у складі заступника селищного голови Семко М.Д., землевпорядників селищної ради Мусаєва Р.Р., ОСОБА_7 , на підставі звернення ОСОБА_1 проводилось обстеження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не вбачається підстав для задоволення позову. В зазначеному акті відсутні посилання на будь-які документи, що дозволяють ідентифікувати земельну ділянку за вказаною адресою: а саме: опис меж, площа, кадастровий номер, вид права на земельну ділянку та підстави виникнення такого права у ОСОБА_1 , в акті відсутні. Інформація про обстеження спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:004:0195, площею 0,15 га, АДРЕСА_2 , в акті обстеження від 29 травня 2020 року відсутня, відсутній план обстежуваної земельної ділянки, що унеможливлює висновок про накладення спірної земельної ділянки, повністю або частково, на обстежувану земельну ділянку.

Відомості про демонтаж частини будівель, внесені до акту обстеження від 29 травня 2020 року зі слів заявниці позивачки, та будь-якими належними доказами не підтверджені.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту накладення земельної ділянки, кадастровий номер :02:004:0195 на земельну ділянку, яка перебуває під будівлями та спорудами, 1/4 частина яких належить позивачці та факт демонтажу відповідачем ОСОБА_3 частини споруд.

Доводи приведені в апеляційній скарзі цих висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що права позивача, як землекористувача, порушені та підлягають судовому захисту саме в обраний нею спосіб, коленгія суддів не бере до уваги з вище наведених підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що житловий будинок або господарські споруди на спірній земельні ділянці відсутні, що свідчить про те, що право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 отримала незаконно колегія суддів не бере до уваги, оскільки ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ДП №091029, виданого 11 серпня 1997 року Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, який є дійсним.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 листопада 2023 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О.Макаров

Ж.І. Максюта