Справа № 168/495/23
Провадження № 2/168/169/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2023 року смт. Стара Вижівка

Старовижівський районний суд Волинської області в складі

головуючого - судді Сухоручко Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання Таксюк О.С.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2 Шевчука В.В.,

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Стара Вижівка Волинської області цивільну справу за позовом представника позивача - адвоката Романіка Олександра Олексійовича в інтересах ОСОБА_4 до Дубечненської сільської ради, треті особи- ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про встановлення факту прийняття спадщини,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Старовижівського районного суду Волинської області звернувся представник позивачки ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_4 з позовною заявою до Дубечненської сільської ради, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про встановлення факту прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що батьки позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (надалі спадкодавець) перебували в зареєстрованому шлюбі.

Вони проживали у власному житловому будинку по АДРЕСА_1 .

В спільному шлюбі мали трьох дітей: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі позивачка) та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер батько позивачки, після смерті якого відкрилася спадщина на будинковолодіння.

Мама позивачки прийняла спадщину у встановленому на той час законодавством порядку, шляхом вступу в управління, володіння та нагляду за спадковим майном із серпня 1993 року, але не оформила спадкових прав.

Надалі, ІНФОРМАЦІЯ_7 померла спадкодавець, ОСОБА_7 після смерті якої відкрилася спадщина на будинковолодіння.

Позивачка та її брат ОСОБА_9 прийняли спадщину шляхом вступу в управління, володіння та нагляду за спадковим майном з березня 2000 року.

Зокрема, позивачка здійснила поховання спадкодавця. В період із березня 2000 року до 5 травня 2019 року вона часто приїзджала в село Дубечне, проживала в житловому будинку спадкодавця, користувалася майном та посудом, підтримувала брата спадкоємця матеріально, обробляла присадибну земельну ділянку, виділяла кошти на ремонт будинку, оплачувала за спожиту електроенергію та інше.

Тому вважала, що після смерті спадкодавця спадщина належить їй і брату, бо вступили у фактичне управління, володіння та нагляд за спадковим майном.

В травні 2023 року зверталася до державного нотаріуса Старови-жівської державної нотаріальної контори для відкриття спадщини за законом та заведення спадкової справи після смерті спадкодавця.

Нотаріусом було відмовлено у відкритті спадщини та заведенні спадкової справи позаяк, не подано відповідних документів, які б підтверджували факт прийняття спадщини у шестимісячний термін після смерті спадкодавця. При цьому, було роз`яснено, що питання по встановленню факту прийняття спадщини за законом може бути вирішено у судовому порядку.

В досудовому порядку не можливо вирішити даний спір.

Правове обґрунтування позовних вимог.

З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спад-кування Пленум Верховного Суду України в пункті 1 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», дав судам роз`яснення, що у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Зокрема, статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до вимог статті 548 кодексу, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

В пункті 1 частини 1 статті 549 кодексу визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління, володіння або нагляду за спадковим майном. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач прийняла спадщину за законом шляхом вступу в управління, володіння та нагляду за спадковим майном, факт прийняття якої підтверджується копією паспорта, письмовими показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , жителів с. Дубечно та ОСОБА_12 жительки АДРЕСА_2 .

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської областівід 05.06.2023 року було відкрито загальне позовне провадження по даній справі.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 04.07.2023 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 30.08.2023 р., було залучено до участі у справі в якості 3-х осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_2 .

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 30.08.2023 р., витребувано від Державної прикордонні служби України інформацію.

Ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області від 04.10.2023 р., було залучено до участі у справі в якості 3-х осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_5

04.10.2023 року, представником 3-ї особи ОСОБА_2 , адвокатом Шевчуком В.В. надіслано відзив на позовну заяву ( а.с.113-115). У відзиві зазначається, що 3-я особа вважає вказану позовну заяву необґрунтованою та незаконною з огляду на наступне. В позовній заяві вказується, що ОСОБА_4 прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 матері ОСОБА_7 , шляхом вступу в управління, володіння майном. Зокрема зазначається, що позивачка проживала в будинку, користувалась посудом та речами повсякденного вжитку, обробляла присадибну ділянку, оплачувала комунальні послуги, ремонтувала будинок. З цих міркувань вважала, що прийняла спадщину в березні 2000 року, але документально її не оформила.

Очевидним є той факт, що в позовній заяві ОСОБА_4 посилається на норми права, які діяли в той момент, тобто на ЦК УРСР. Однак в позовній заяві викладено не всі норми, які регулюють правовідносини, які виникли в той період.

В позовній заві жодним чином не описуються 6-ти місячні строки, які вказуються в ст.549 ЦК України. Посилання на нібито пояснення свідків не можуть бути однозначним та належним і допустимим джерелом доказів, оскільки носять суб?єктивний характер. Усі свідки являються поважного віку і не можна стверджувати однозначно про їх впевненість у подіях, які відбулись 23 роки тому. Жодних документальних доказів про те, що позивачка вчинила реальні дії щодо прийняття спадщини у позовній заяві не згадується.

Згідно ст. 71 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

За логікою наведених норм право на звернення до суду виникло у позивачки через шість місяців ( ст. 549 ЦК УРСР) з моменту смерті матері ОСОБА_7 , однак із позовом ОСОБА_4 звернулась лише в 2023 році, тобто після спливу строків позовної давності на 20 років. В позовній заяві не міститься наведення жодних поважних чи обґрунтованих причин для поновлення такого строку на звернення до суду.

Підозрілим здається і той факт, що поки був живий брат ОСОБА_9 (помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ) питань щодо власності на спадкове майно у позивачки не виникало.

Хоча ЦК УРСР не вимагав окремої заяви для застосування строків позовної давності, ОСОБА_2 заявляє про застосування таких строків щодо вимог ОСОБА_4 .

Відповідно до п.2 ч.4 Перехідних положень ЦК України Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини станом на сьогодні тривають та спір щодо них не вирішено, вважає, що до їх врегулювання також варто використовувати норми чинного ЦК України, зокрема в частині прийняття та оформлення спадщини.

Відповідно до ст. 256-258 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином норми і ЦК УРСР і ЦК України встановлюють чіткий порядок прийняття спадщини та строки позовної давності у три роки. В матеріалах позову не наведено поважних підстав для їх поновлення та відсутня взагалі вимога про поновлення.

Крім того, такий спосіб захисту як встановлення факту прийняття спадщини не передбачений чинним законодавством.

Також зазначає, що як вбачається із відповіді Дубечненської сільської ради № 601/02.05/2-23 від 01.08.2023р. на адвокатський запит на момент смерті ОСОБА_6 в житловому будинку були зареєстровані: дружина - ОСОБА_7 та син - ОСОБА_9 .

На момент смерті ОСОБА_7 в житловому будинку були зареєстровані: син - ОСОБА_9 та онука - ОСОБА_2 .

Жодних згадувань про позивачку в даному документі не міститься. Крім того, як вбачається із відповіді Дубечненської сільської ради № 386/02.04/2-23 від 17.05.2023 на адвокатський запит станом на 15.04.1991 року у будинку по АДРЕСА_1 проживали:

Голова домогосподарства - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

Дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ;

Син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Жодної задки про старшу дочку (позивачку 01.01.1960 року народження) у даних довідках не наведено, відтак видається сумнівним твердження про спільне проживання позивачки разом із матір?ю на день її смерті, а також фактичного прийняття нею спадщини.

Звертає увагу суду, що у відповіді Старовижівської державної нотаріальної контори № 134/01-16 чітко зазначається, що для відкриття спадкової справи слід надати докази прийняття спадщини у шестимісячний термін після смерті матері ОСОБА_13 . Однак даних документів у матеріалах справи також не виявлено. Проаналізувавши долучені до справи документи вбачається, що 12 жовтня 2005 року позивачка уже була громадянкою Білорусі і уклала 12 жовтня 2005 року шлюб за законодавством Білорусі. З копій паспорта вбачається, що позивачка навідувалась в Україну з 2009 року, що не виключало їй можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини. В цілому наведені документи не доводять фактів фактичного вступу позивачкою в права спадкоємця після смерті матері, відтак вимоги позовної заяви не ґрунтуються на фактах наведених в ній, а тому позов не підлягає до задоволенню.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримав позов у повному обсязі та послався на обставини викладені в позові, а також пояснив, що прийняття спадщини позивачкою підтверджено показами свідків.

Представник відповідача Дубечненської сільської ради, в судове засідання не з`явився, але надіслав заяву про слухання справи за його відсутності. ( а.с.52-53)

Представник 3-ї особи ОСОБА_2 адвокат Шевчук В.В., у судовому засідання заперечував проти задоволення позову, послався на обставини, які викладені у відзиві та пояснив, що в судовому засіданні не надано жодного письмового доказу на підтвердження позовних вимог.

Третя особа по справі, ОСОБА_5 до суду не з`явився, але надівав заяву про слухання справи за його відсутністю та підтримання позовних вимог ОСОБА_4 в повному обсязі (а.с.163).

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, але була належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи.

3-я особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та пояснила, що вона прийшла в родину позивачки тільки в 2016 році та мешкала з покійним братом позивачки- ОСОБА_9 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зі слів рідних та сусідів їй стало відомо, що після смерті ОСОБА_7 , фактично прийняла спадщину позивачка- ОСОБА_4 , оскільки саме вона поховала мати, часто приїжджала, давала грошові кошти на ремонтні роботи в будинку. На теперішній час вона не пам`ятає в які дати приїжджала позивачка. ОСОБА_14 випивав, та у нього не було коштів. На теперішній час вона, як співмешканка покійного брата позивачки, продовжує мешкати в родинному будинку в АДРЕСА_1 , та бажає зберегти цей будинок , де мешкала разом з ОСОБА_15 . Позивачка дозволила їй мешкати та доглядати за будинком, але діти покійного ОСОБА_9 бажають продати цей будинок.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що з позивачкою ОСОБА_4 вона дружила з дитинства. З 1980 року позивачка проживає в Республіці Білорусь. Потій одружилася в рф та народила дитину. Вона особисто мешкала в с. Дубечне Ковельського району до 1988 року, а потім переїхала в смт. Стара Вижва Ковельського району. Коли померла мати позивачки- ОСОБА_16 , то позивачка мешкала в РБ. Позивачка приїхала на поховання матері. В той час з в будинку разом з матір`ю ОСОБА_17 мешкав і брат позивачки- ОСОБА_14 . Оскільки ОСОБА_14 вживав алкоголь, то позивачка приїжджала у відпустку на декілька днів та допомагала коштами, продуктами та речами. До смерті матері та після смерті, в будинку по АДРЕСА_1 мешкав брат. Зараз вона не пам`ятає з кім він мешкав. На теперішній час діти ОСОБА_9 планують продати батьківську хату.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що знайома з позивачкою. Вони були сусідами. Позивачка вже білля 15-20 років мешкає у м. Бресті РБ. Позивачка часто приїжджала до матері та брата ОСОБА_9 . Оскільки ОСОБА_18 вживав алкоголь, то позивачка привозила продукти та речі для своєї матері- ОСОБА_19 та брата ОСОБА_9 . Після смерті матері позивачка приїхала на поховання, вона бачила, що позивачка допомагає на огороді та в хаті. Мовшук ОСОБА_18 був одружений та мешкав з першою дружиною та дітьми. Вона не знає звідки були кошти на ремонт будинку, але зі слів ОСОБА_9 , кошти надавала позивачка. Позивачка приїжджала в Україну на пару днів та привозила багато речей. На теперішній час вона не пам`ятає в які місяці та на скільки днів приїжджала позивачка.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що позивачка раніше мешкала в с. Дубечне Ковельського району, але потім переїхала до РБ . Матір позивачки ОСОБА_21 , проживала з братом позивачки ОСОБА_15 . На поховання матері приїжджала позивачка та організовувала поховання. Позивачка допомагала по господарству. Вона не знає хто саме сплачував за послуги по встановленню пам`ятника ОСОБА_22 . На сьогодні, вона не пам`ятає в які дні приїжджала позивачка та на скільки днів.

РОЗГЛЯНУВШИ МАТЕРІАЛИ ЦИВІЛЬНОЇ СПРАВИ, СУД

ВСТАНОВИВ:

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до переконання, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, 03.02.1956 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.10).

З паспорту позивачки ОСОБА_4 вбачається, що вона є громадянкою республіки Білорусь (а.с. 18-21).

Відповідно до актового запису про народження № 14, свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_23 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є донькою та синами - ОСОБА_7 (а.с.11-12,26). З довідки про укладання шлюбу від 21.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_23 уклала шлюб з ОСОБА_24 , який станом на 21.01.2015 року було розірвано ( а.с. 14) . Зі свідоцтва про укладання шлюбу від 12.10.2005 року вбачається, що ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_25 -12.10.2005 р. ( а.с17).

Копіями свідоцтва про смерть, підтверджено факт смерті ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_6 -22.08.1993 року, ОСОБА_7 -19.03.2000 року, ОСОБА_9 -18.05.2022 року. ( а.с. 27,28,28- а,29,60).

В письмовій заяві свідка ОСОБА_11 від 25.10.2022 року, зазначено, що ОСОБА_4 здійснювала поховання своєї матері- ОСОБА_7 та доглядала спадкове майно ( а.с.34).

З довідки Дубечненської сільської ради Ковельського району Волинської області від 23.06.2022 року, вбачається, що згідно з господарської книги Д-8 за 2022 рік, житловий будинок з погосподарськими будівлями та присадибна земельна ділянка, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 належать ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . В житловому будинку зареєстровані: дочка ОСОБА_2 , 1996 року народження, дочка ОСОБА_2 , 2001року народження. Без реєстрації на день смерті ОСОБА_9 фактично проживали ОСОБА_3 , 1973 р.н., ОСОБА_26 , 1999 р.н. ОСОБА_9 разом із ОСОБА_3 вели спільне підсобне господарство. ( а.с. 43).

З довідки Дубечненської сільської ради від 15.03.2013 року, вбачається, що згідно з погосподарськими книгами сільської ради по селу Дубечне рахується господарство ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_14 , яка була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Спадкодавець до дня смерті проживала із сином - ОСОБА_9 та онукою ОСОБА_2 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є її син - ОСОБА_9 , який прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном на час відкриття спадщини. ОСОБА_9 не оформив своїх спадкових прав, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . Спадкодавець до дня смерті проживав з дочками ОСОБА_2 та ОСОБА_2 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_9 є його дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину шляхом спільного проживання на час відкриття спадщини (а.с.44).

Відповідно до повідомлення нотаріуса ОСОБА_27 від 17.05.2023 р. направленого позивачці ОСОБА_4 , останній було роз`яснено про необхідність подати до нотаріальної контори, для відкриття спадкової справи відповідні документи, які б підтверджували факт прийняття спадщини у шестимісячний термін після смерті ОСОБА_7 ( а.с. 45).

В судовому засіданні також встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , до нотаріальної контори ніхто не звертався

(а.с.54).

З повідомлення центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07.09.2023 року, вбачається, що позивачка ОСОБА_4 перетинала кордон України- 04.05.2019 (в`їзд), 05.05.2019 (виїзд)( а.с.96).

З копії спадкової справи № 58/2022 до майна померлого ОСОБА_9 , встановлено, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 до нотаріуса звернулася його донька ОСОБА_28 , (а.с.143 на звороті). Із заявами про відмову від прийняття спадщини звернулися доньки - ОСОБА_29 та Мовшук Неонінила ( а.с.149-150).

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 549 УРСР (в редакції 1963р.), що діяв на час відкриття спадщини, (спадкодавиця померла - ІНФОРМАЦІЯ_14 ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 р. № 18/5, яка діяла на час виникнення правовідносин, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

- довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця;

- довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу;

- копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини;

- запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Згідно з положеннями ст.ст. 548, 549, 554 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР (норми якої були чинними на час відкриття спадщини) визначено факт прийняття спадщини шляхом, зокрема, вступу в управління або володіння спадковим майном, що являє собою сукупність дій щодо фактичного користування (в тому числі - зберігання) спадковим майном і не зводиться виключно до проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на момент смерті останнього.

Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку про те, що для підтвердження факту прийняття спадщини особі, яка не подала таку заяву в нотаріальну контору, необхідно доводити саме обставини, що підтверджують факт вступу в управління чи володіння спадковим майном.

Разом з тим, в ході судового розгляду справи таких обставини встановлено не було, оскільки суду на їх підтвердження жодних належних та допустимих доказів надано не було.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути:

- довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця;

- довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу;

- копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини;

- запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Разом з тим, позивачкою при зверненні до суду за захистом своїх прав належних, достовірних та допустимих письмових доказів на підтвердження своєї позиції, не надано.

В свою чергу, покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , які надані в судовому засіданні, не дають підстав надати їм перевагу, як достовірним доказам, оскільки зазначені свідки в судовому засіданні лише підтвердили факт того, що позивачка після смерті спадкодавиці дійсно приїжджала в Україну на декілька днів, допомагала братові, підтримувала родинні стосунки, та знов поверталася до свого місця реєстрації та постійного мешкання в Республіку Білорусь, де вона мала роботу та сім`ю, що також узгоджується з іншими доказами, а саме відмітками в паспорті позивачки про перетин кордону з Україною ( а.с.18-21) та повідомленням центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 07.09.2023 року( а.с.96) .

Письмові пояснення свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (а.с.30,34) , з яких вбачається, що позивачка разом з покійним братом ОСОБА_30 , після смерті спадкодавці- ОСОБА_7 доглядала за будинком, обробляла земельні ділянки батьків, здійснювала платежі за комунальні послуги, судом не можуть бути прийнятими, оскільки вони спростовуються іншими матеріалами справи, а саме довідкою Дебечненської сільської ради від 15.03.2013 року, з якої вбачається, що згідно з погосподарськими книгами сільської ради по селу Дубечне рахується господарство ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_14 , яка була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Спадкодавець до дня смерті проживала із сином - ОСОБА_9 та онукою ОСОБА_2 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_7 є її син - ОСОБА_9 , який прийняв спадщину шляхом вступу в управління спадковим майном на час відкриття спадщини. ОСОБА_9 не оформив своїх спадкових прав, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ( а.с.44). Також позивачкою не надано до суду жодної квитанції для підтвердження сплати комунальних послуг за будинок. Суд також критично відноситься до зазначених письмових пояснень свідків, адже вони написані однаково про події, які виникли 23 роки тому. Тому покази свідків не можуть бути покладені в основу рішення суду.

Суд також не може взяти до уваги докази 3-ї особи ОСОБА_3 , а саме - фото пам`ятника та фото позивачки з родиною, якими вона під час судового засідання підтверджувала факт прийняття спадщини позивачкою та встановлення саме позивачкою пам`ятника, оскільки зазначені докази тільки підтверджують факт встановлення пам`ятника та факт приїздів в Україну позивачки, що також встановлено в судовому засіданні показами свідків. Доказів встановлення пам`ятника саме позивачкою (квитанцій, актів виконаних робіт, тощо) в судовому засіданні позивачкою не надано.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим . Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи подані до суду та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що на час відкриття спадщини, після смерті спадкодавиці - ОСОБА_7 , її будинок не був постійним місцем проживання позивачки, та будь-яких доказів, які б свідчили, що позивачка дійсно вступила в управління чи володіння спадковим майном, суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачкою не було доведено факту вступу в управління чи володіння спадковим майном, а отже і в задоволенні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини за законом, необхідно відмовити за безпідставністю.

З урахуванням наведеного, суд звертає увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем, зазаначена позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду в справі № 755/13805/16-ц від 14 червня 2023 року.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 548,549 ЦК УРСР ( редакція 1963 р.) суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог представника позивача - адвоката Романіка Олександра Олексійовича в інтересах ОСОБА_4 до Дубечненської сільської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 ,про встановлення факту прийняття спадщини -відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення проголошено 14.11.2023 року.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , місце мешкання : АДРЕСА_3 .

Відповідач: Дубечненська сільська рада Ковельського району Волинської області , , Волинська область Ковельський район с. Дубечне , вул. Незалежності, 20.

Суддя Старовижівського районного суду

Волинської області Ю.О. Сухоручко