ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4817/20 Номер провадження 22-ц/814/1331/23Головуючий у 1-й інстанції Болибок Є.А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

секретар: Андрейко Я.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 01 березня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення до житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила вселити її до житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказала, що 18 листопада 1972 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_3 який був зареєстрований в виконавчому комітеті Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області, актовй запис № 29.

Від даного шлюбу народилися ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

З 12 грудня 1980 року позивач була зареєстрована та проживала в житловому будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , який належав матері чоловіка ОСОБА_5

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_3 .

Починаючи з 2017 року відповідач по справі, ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_6 почали перешкоджати позивачу в проживанні у спірному житловому будинку, порушуючи її житлові інтереси, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів.

Заочним рішеням Дергачівського районного суду Харківської області від 01 березня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Вселено ОСОБА_2 до житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Здійснено розподіл судових витрат.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 05 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржив ОСОБА_1 , просив його скасувати та ухвалити нове рішення яким залишити позовну заяву без розгляду, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що у цій справі відсутній як предмет так і підстава даного позову.

Вказав, що у жовтні 2019 року позивачка добровільно виїхала з спірного житла до квартири свого співмешканця, яка зазначена у позові.

Зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази здійснення ним та його дружиною перешкод позивачу у користуванні спірним нерухомим майном.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Головіної О.С. до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 6336-2 ОСОБА_2 з 12 грудня 1980 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб № 413 від 18.02.2020, виданої Солоницівською селищною радою Дергачівського району Харківської області, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (5)

Дергачівським ВП ГУНП в Харківській області на запит адвоката листом № 977 від 20.01.2020 повідомлено, що ОСОБА_2 зверталася до відділу поліції з приводу неправомірних дій сина ОСОБА_1 , з яким були проведені бесіди щодо сумісного користування майном. ОСОБА_2 було рекомендовано звернутися до суду з приводу примусового вселення (а.с. 11).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

За частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу України громадяни, що мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 Житлового кодексу України).

У пункті 33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року в справі № 761/5115/17 (провадження № 14-391цс19) вказано, що: «одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема і у випадку, коли перешкоди у здійсненні зазначеного права чинить власник майна».

Позивач у спірному будинку проживає та зареєстрована з 12 грудня 1980 року, доказів незаконності вселення та реєстрації місця проживання ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Апелянтом в апеляційній скарзі вказано, що спірний будинок є їхнім з позивачем спільним майном, який вони фактично прийняли у спадщину за законом.

Таким чином, відповідачем підтверджується факт наявності у позивача правових підстав для проживання у даному будинку.

Проте, між сторонами не досягнуто згоди щодо спільного користування житловим будинком, однак він має бути у вільному користуванні обох сторін.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про усунення позивачу перешкод у користуванні спірним будинком шляхом вселення до нього є обґрунтованими, оскільки на момент розгляду справи встановлено, що позивач у будинку не проживає, має намір вселитися, однак відповідач чинить перешкоди на вселення позивача.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п. 113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість апелянтом наведено не було.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 01 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді Ю. В. Дряниця

Л. І. Пилипчук