ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/1197/23
Номер провадження 22-ц/818/1875/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В, Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи адвоката Лаєвської М. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року в складі судді Вікторова В.В., у справі № 642/1197/23 за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа - ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на постанову державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ) про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа - ОСОБА_2 .

Скарга мотивована тим, що постановою Ленінського відділу ДВС м. Харкова від 24 квітня 2017 року закінчено виконавчого провадження № 11675244 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у зв`язку з досягненням дитиною повноліття, тобто, закінченням строку для виконання.

Проте, в межах виконавчого провадження у боржника існує непогашена заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 55 788,98 грн (станом на 2012 рік), що виключає закриття виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив скасувати постанову старшого державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Харків ГТУ у Харківської області (далі Ленінський ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області) про закінчення виконавчого провадження ВП № 11675244 та вжити заходів по стягненню з боржника заборгованості.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) (раніше Ленінського ВДВС міста Харкова ГТУЮ Харківській області) про закінчення виконавчого провадження № 11675244 від 24 квітня 2017 року.

Зобов`язано Холодногірсько-Новобаварський ВДВС у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) в межах виконавчого провадження № 11675244 від 24 квітня 2017 року здійснити заходи по стягненню з боржника суми заборгованості.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що досягнення повноліття дитиною за умови, що існує заборгованість за аліментами не є підставою для закриття провадження у справі, а тому скарга підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Лаєвська Марина Леніківна, на вказане судове рішення через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просила ухвалу суду скасувати та залишити скаргу без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 пропущено строк на оскарження постанови державного виконавця та доказів поважності причин пропуску цього строку не надано.

Аліменти на неповнолітню дитину носять періодичний характер, та навіть у разі не отримання копії постанови про закінчення виконавчого провадження протягом шести років стягувачу відомо про відсутність стягнень та мав можливість дізнатися про закриття виконавчого провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18 листопада 2022 року по справі № 2-3099/08 за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця щодо незнаття арешту після закінчення виконавчого провадження № 11675244 ОСОБА_1 був залучений до участі у справі. 19 січня 2023 року стягувач подав письмові пояснення, відповідно до яких 30 листопада 2022 року він отримав ухвалу про залучення його до участі у справі, 06 грудня 2022 року - отримав відзив Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові по справі № 2-3099/08. Проте, зі скаргою ОСОБА_1 звернувся до суду 13 березня 2023 року, тобто після спливу чотирьох місяців з дня отримання відомостей про підставу закриття виконавчого провадження № 11675244.

Скаржником не надано належних доказів існування заборгованості по аліментам. Матеріали виконавчого провадження, які містять докази погашення заборгованості знищені, оскільки строк зберігання документів, що підтверджують касові операції банків не перевищує 5 років. Об`єктивне встановлення наявності чи відсутності заборгованості по аліментам, її розміру, після знищення матеріалів виконавчого провадження, спливу строків зберігання доказів здійснення касових операцій є неможливим та погіршує її становище.

13 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив ухвалу суду залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що ОСОБА_2 не надано доказів погашення заборгованості з аліментних платежів.

Питання строків звернення зі скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження вже було предметом судового розгляду та у постанові Харківського апеляційного суду від 12 липня 2023 року надано оцінку поважності причин пропуску.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 02 листопада 2023 року, надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

ОСОБА_2 - повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 11 жовтня 2023 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.180-181), що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки;

Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - отримано 22 вересня 2023 року (а.с.176).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасника справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника заінтересованої особи ОСОБА_2 адвоката Лаєвської М. Л., яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати ухвалу суду, винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги, стягувача ОСОБА_1 , який просив рішення суду залишити без змін перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 грудня 2007 року у справі № 2-966/07 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, починаючи з 31 січня 2007 року до його повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На виконання вказаного рішення Ленінським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 2-966/07, на підставі якого 21 грудня 2007 року відкрито виконавче провадження № 11675244.

Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області від 24 квітня 2017 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-966/07 виданого 21.12.2007 року Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки закінчено на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з досягненням дитиною 18-річного віку.

Відповідно до листа Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби в м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), що є правонаступником Ленінського ВДВС ХМУЮ від 21 вересня 2022 року № 52039 виконавче провадження № 11675244 знищено за строком давності (а.с. 132).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Згідно з частиною 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно частин 1, 5 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України. Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово. Інформація повинна містити відомості про час її розміщення. Автоматизована система виконавчого провадження забезпечує автоматизований арешт коштів боржника за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України за погодженням з Національним банком України.

Відповідно до частини 1, пунктів 1-4 частини 2статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 7 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зістаттею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Як вбачається з матеріалів справи рішення суду про стягнення аліментів виконувалось ОСОБА_2 не в повному обсязі, у зв`язку з чим державним виконавцем було складено такі розрахунку заборгованості зі сплати аліментів:

23 червня 2008 року за період з січня 2007 року по червень 2008 року на суму 5152,32 грн;

25 лютого 2010 року за період з січня 2007 року по жовтень 2008 року на суму 2984,53 грн;

27 січня 2011 року з вересня 2008 року по січень 2011 року на суму 18250,76 грн;

20 січня 2012 року за період з вересня 2008 року по січень 2012 року на суму 22415,84 грн.

Також, аналіз Єдиного державного реєстрі свідчить, що рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 05 листопада 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню за прострочку сплати аліментів за період з жовтеня 2008 року по 01 вересня 2012 року в розмірі 1500 грн (https://reyestr.court.gov.ua/Review/27287054). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 грудня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 6312 ,60 грн (https://reyestr.court.gov.ua/Review/29538806). Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 березня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнути пеню за прострочення сплати аліментів за січень 2009 року в розмірі 5485,85 грн (https://reestr.court.gov.ua/ Review/30189354).

Отже, за час перебування виконавчого листа на виконанні ОСОБА_2 допускала прострочення сплати аліментів, що нею не заперечується. Між тим, доказів, що боргові зобов`язання нею було виконано матеріали справи не містять.

Судова колегія критично оцінює доводи ОСОБА_2 про відсутність доказів погашення нею заборгованості у зв`язку зі сплином значного часу, оскільки належних та допустимих доказів (відповіді з Банку, через яких здійснювались вказана платежі тощо)-вказаним обставинам нею не надано.

Обставини поновлення строку на подання скарги на дії державного виконавця вже були предметом судового розгляду в цій справі, про що 12 липня 2023 року судом апеляційної інстанції ухвалено відповідну постанову. Вказана постанова не скасована в касаційному порядку, а тому відповідно до статті 82 ЦПК України підстав для повторного перегляду поважності причин незвернення зі скаргою впродовж 6 років не вбачається.

Ухвала суду першої інстанції є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст.149 - 150,367,374,375,381, 384,389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина