ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Військова частина НОМЕР_1 ,

третя особа Державне казначейство України,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 219/11994/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа Державне казначейство України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності,

за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України, в інтересах якої діє ОСОБА_3 ,

на рішення Дружківського міського суду Донецької областівід 30 травня 2023 року, повний текст рішення складено 30 травня 2023 року (суддя Худіна О.О.), -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 29 квітня 2016 року між ним та Міністерством оборони України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

28.12.2020 року керівництвом Військової частини НОМЕР_1 було складено протокол за статтею 172-11 частина 4, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.03.2021 року (справа № 636/660/21) провадження по справі щодо притягнення його до адміністративної відповідальності було закрито в зв`язку з відсутністю шкоди та складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 172-11 частиною 4 КУпАП. Зазначена постанова не оскаржена до апеляційного суду та набрала законної сили.

Пізніше, а саме 22.03.2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 було складено протокол за статтею 172-11 частиною 2 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.03.2021 року (справа № 636/660/21) провадження по справі щодо притягнення його до адміністративної відповідальності було закрито в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення по статті 172-11 частина 4 КУпАП. Зазначена постанова також не була оскаржена до апеляційного суду та набрала законної сили.

13.03.2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 було складено протокол за статтею 172-10 частина 2 КУпАП, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 16.03.2021 року по справі № 636/1014/21 він був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності по статі 172-10 частина 2 КУпАП. 3 вищезазначеною постановою суду першої інстанції він не погодився та подав апеляцію. 09.06.2021 року Харківський апеляційний суд задовольнив апеляцію на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16.03.2021 року, скасував рішення суду першої інстанції, провадження у справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-10 КУпАП закрив.

16.03.2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 було складено протокол за частиною 2 статті 172-10 КУпАП, щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 19.03.2021 року по справі № 636/1131/21 він був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності по частині 2 статті 172-10 КУпАП 3 вищезазначеною постановою суду першої інстанції він не погодився та подав апеляцію. 09.06.2021 року Харківський апеляційний суд задовольнив його апеляцію на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19.03.2021 року по справі № 636/1131/21, скасував рішення суду першої інстанції, провадження (636/1131/21) у справі щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 172-10 КУпАП закрив.

Внаслідок незаконних дій керівництва Військової частини НОМЕР_1 його чотири рази намагались притягти до адміністративної відповідальності по різним статтям КУпАП, в зв`язку з чим він поніс матеріальні витрати та моральні страждання. Таким чином, просить суд, стягнути з Військової частини НОМЕР_1 , шляхом списання коштів з розрахунків даної установи, на його користь, в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Дружківського міського суд Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 000, 00 гривень компенсації моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що в межах розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що протиправність дій відповідача, яка полягає в незаконному притягненню до адміністративної відповідальності декілька разів, встановлена постановами Чугуївського міського суду Харківської області від 11.03.2021 року та рішеннями Харківського апеляційного суду від 09.06.2021 року, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає додатковому доказуванню. Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 100 000 грн є завищеним.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, відповідач ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, третя особа - Державна казначейська служба України вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, на підставі одностороннього та неповного з`ясування всіх обставин, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга відповідача ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України мотивована тим, що суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на чотири протоколи про адміністративні провапорушення, однак не прийняв до уваги протокол № 23/мпб від 09 березня 2021 року по справі № 636/958/21, якою позивача визнано винним та постанову Харківського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, якою вказану постанову залишено без змін. Вважає, що обставини притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відмову від виконання законних вимог командира мають бути розглянуті у повному обсязі, з урахуванням всіх матеріалів адміністравних справ (протоколів, пояснень та ін.). Крім того, відповідача не було повідомлено про час та місце розгляду справи, тому його представник не приймав участь у судовому засіданні, яке було проведено за відсутності відповідача та третьої особи.

Апеляційна скарга третьої особи Державної казначейської служби України мотивована тим, що вказаний спір належить до юрисдикції судів адміністративної юрисдикції. Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивача у справі відзив на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що 28.12.2020 року керівництвом Військової частини НОМЕР_1 було складено протокол за ст. 172-11 ч. 4, щодо притягнення позивача ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 11.03.2021 року (справа № 636/660/21) провадження по справі щодо притягнення позивача ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності було закрито в зв`язку з відсутністю шкоди та складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 172-11 ч. 4 КУпАП. Зазначена постанова не оскаржена до апеляційного суду та набрала законної сили.(а.с.6)

Пізніше, а саме 22.03.2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 було складено протокол за ст. 172-11 ч. 2 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 24.03.2021 року (справа № 636/1210/21) провадження по справі щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності було закрито в зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення по ст. 172-11 ч. 4 КУпАП. Зазначена постанова також не була оскаржена до апеляційного суду та набрала законної сили.

13.03.2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 було складено протокол за ст.172-10 ч. 2 КУпАП, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 16.03.2021 року по справі № 636/1014/21 я був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності по ст. 172-10 ч. 2 КУпАП. 3 вищезазначеною постановою суду першої інстанції позивач не погодився та подав апеляцію. 09.06.2021 року Харківський апеляційний суд задовольнив мою апеляцію на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 16.03.2021 року, скасував рішення суду першої інстанції, провадження у справі щодо притягнення мене до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП закрив.

16.03.2021 року Військовою частиною НОМЕР_1 було складено протокол за ст.172-10 ч. 2 КУпАП, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 19.03.2021 року по справі № 636/1131/21 позивач був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності по ст. 172-10 ч. 2 КУпАП. 3 вищезазначеною постановою суду першої інстанції позивач не погодився та подав апеляцію.

09.06.2021 року Харківський апеляційний суд задовольнив апеляцію позивача на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 19.03.2021 року по справі № 636/1131/21, скасував рішення суду першої інстанції, провадження (636/1131/21) у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП закрив.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Апеляційна скарга ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в інтересах якої діє ОСОБА_2 , підлягає частковому задоволенню.

Апеляційна скарга Державної казначейської служби України, в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що в межах розгляду даної цивільної справи судом встановлено, що протиправність дій відповідача, яка полягає в незаконному притягненню до адміністративної відповідальності декілька разів, встановлена постановами Чугуївського міського суду Харківської області від 11.03.2021 року та рішеннями Харківського апеляційного суду від 09.06.2021 року, а тому в силу частини 4 статті 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає додатковому доказуванню. Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 100 000 грн є завищеним.

Проте, суд першої інстанції дійшов такого висновку з порушенням норм процесуального права, що є обов`язковою підставою для скасування такого судового рішення.

Так, в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що не був повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи.

За частиною 1 статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адресу відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в рамках справи № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21 ).

Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про час та місце розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи без належного повідомлення відповідача про хід розгляду справи, у зв`язку з чим, рішення суду першої інстанції на підставі пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі по суті позовних вимог.

Частиною 1 та 2 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статті 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктивного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173-1174 цього Кодексу).

Частинами 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки також викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21).

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 24 березня 2021 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП (а.с. 5-5 зворот).

Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 11 березня 2021 року провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 172-11 закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с. 6-7).

Постановою Харківського апеляційного суду від 09 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 16 березня 2021 року скасовано та прийнято нову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 9-11).

Постановою Харківського апеляційного суду від 09 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Чугуївського міського суду Харківської області від 19 березня 2021 року скасовано та прийнято нову, якою провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП (а.с. 13-15).

Колегія суддів приходить до висновку, що вищевказане свідчить про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, тому є підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди незалежно від вини.

Врахувавши, що позивачу внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності була завдана моральна шкода, яка полягала у моральних стражданнях, пов`язаних з незаконними діями відповідача, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків, такий психічний стан завдав позивачу постійних моральних страждань, оскільки замість того, щоб займатися своїми справами на службі, був змушений шукати спеціаліста в галузі права, апеляційний суд з урахуванням принципів розумності і справедливості, вважає, що з відповідача підлягає стягненню 20 000,00грн на відшкодування такої шкоди.

Доводи апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 Міністерства оборони України, що суд першої інстанції у своєму рішенні посилається на чотири протоколи про адміністративні провапорушення, однак не прийняв до уваги протокол № 23/мпб від 09 березня 2021 року по справі № 636/958/21, якою позивача визнано винним та постанову Харківського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, якою вказану постанову залишено без змін, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках

ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору (стаття 3 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Аналогічну позицію містить постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 308/8430/19.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України, вказаний спір належить до юрисдикції судів адміністративної юрисдикції, колегія суддів зазначає, що вимоги про відшкодування шкоди, як майнової, так і моральної, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Якщо такі вимоги заявлено окремо, вони вирішуються судами в порядку цивільного судочинства. Ключовим у визначенні юрисдикції спору про відшкодування моральної шкоди з державного органу є те, чи заявлено одночасно із цією вимогою вимогу про вирішення публічного-правового спору. Якщо такі вимоги об`єднані звертатись слід до адміністративного суду, а якщо ні до суду загальної юрисдикції (або господарського суду, якщо позивач юридична особа) (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №522/3454/16-ц).

Доводи, викладені в апеляційних скаргах, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційних скарг також не дають підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 4 частини 1, пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушенням норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді даної справи було порушено норми процесуального права, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимогст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат з урахуванням результату розгляду справи, вимог Закону України «Про судовий збір», судові витрати розподілу не підлягають та компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в інтересах якої діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України, в інтересах якої діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 30 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - Державне казначейство України про відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 20 000 (двадцять тисяч) гривень компенсації моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.О. Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко