ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7474/23 Справа № 184/58/23 Суддя у 1-й інстанції - Томаш В.І. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Зубакової В.П., Бондар Я.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 184/58/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року, повний текст рішення складено 13 червня 2023 року (суддя Томаш В.І.), ухвалене в приміщенні Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

В листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільнені. Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» середньої заробітної плати за час затримки розрахунку (цивільна справа № 184/1233/22), однак не заявляв вимогу про стягнення моральної шкоди, тому звернувся із вказаним позов, який аргументував тим, що 35 років пропрацював електрослюсарем Центральної енерголабораторії Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат». 13 вересня 2021 року звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, але в день звільнення не отримав від ГЗК повного розрахунку. Недораховані 40 тис. грн. він отримав лише 23 серпня 2022 року, тобто затримка становила 11 місяців, що додало йому моральних страждань. Так, він змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя (через інфляцію і необхідність лікування), ходити до адвоката і в суд (задля відновлення своїх трудових прав), змушений відмовитися від наміченої евакуації і потерпати від втрати нормальних життєвих зв`язків з рідними (які перебувають в евакуації) та колишніми співробітниками. За цих обставин просив суд стягнути з відповідача на його на відшкодування моральної шкоди в одну тисячу гривень за кожен місяць затримки розрахунку, що становить 11 тисяч гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану затримкою розрахунку та невиплатою середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 6 500,00 грн. СтягнутО з АТ«Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 634,40 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало у затримці виплати розрахунку в порядку і строки, встановлені чинним законодавством, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, проте було нетривалим. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував конкретні характер порушення прав позивача, погіршення його матеріального стану, істотність вимушених змін у житті після затримки виплат розрахунку та тривалість цих змін. Також, суд взяв до уваги матеріальне становище підприємства, яке в період військового стану перебуває в скрутному становищі.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» посилається на незаконність рішення суду першої інстанції, ухваленого з порушенням норм процесуального права та не за тим предметом позову ОСОБА_1 . Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені вимог позивача.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що предметом позову ОСОБА_1 у вказаній цивільній справі № 184/58/23 є стягнення моральної шкоди у розмірі 11 000 грн., яка завдана йому невиплатою середнього заробітку в розмірі 79 809,24 грн., передбаченого нормою статті 117 КЗпП України, що є предметом розгляду цивільної справи № 184/1233/22. Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» задоволено, стягнуто з АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 79 809,24 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. Не погодившись із вказаним рішенням АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» було подано апеляційну скаргу, однак, станом на день подання апеляційної скарги по даній справі, вона ще не розглянута. Зазначає, що позивач терпить моральні страждання, які є предметом позову у даній справі, через те, що цивільна справа № 184/1233/22, предметом якої є стягнення з АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 79 809,24 грн., не розглянута.

До того ж, суд першої інстанції допустив повторне стягнення моральної шкоди, оскільки, у цивільній справі № 184/2504/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», Первинної організації профспілки металургів та гірників Покровського ГЗК про стягнення заробітної плати, 12 травня 2022 року Орджонікідзевським міським судом Дніпропетровської області ухвалено рішення, яким у позові відмовлено та яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким зобов`язано АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» виплатити ОСОБА_1 , передбачену пунктом 6.11 колективного договору одноразову матеріальну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що становить 39 904,62 грн. Стягнуто з АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що апеляційна скарга зводиться тільки до того, що суд першої інстанції вийшов за межі позову та допустив повторне стягнення моральної шкоди з відповідача. Однак, позивач зазначає, що йдеться про два різних випадки порушення трудових прав і різні підстави для звернення до суду. У попередній справі № 184/2504/21 апеляційний суд вирішив відшкодувати моральну шкоду не за затримку виплати 39 904,62 грн., як про це пише апелянт, а за протиправну відмову роботодавця виплатити одноразову допомогу при виході на пенсію. Відмова була порушенням п. 6.11 Колективного договору, а затримку виплати розрахункових коштів регулюють ст. 116, 117 КЗпП України, тому у задоволені скарги просить відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював електрослюсарем Центральної енерголабораторії Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат». Безперервний стаж його роботи на вказаному підприємстві становить 35 років.

13 вересня 2021 року позивач звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію.

У відповідності з пунктом 6.11. Колективного договору роботодавець зобов`язаний був у день розрахунку виплатити позивачу одноразову допомогу в розмірі трьох середньомісячних зарплат - 39 904,62 грн.

Недораховані суму виплат ОСОБА_1 отримав 23 серпня 2022 року, тобто затримка становила 11 місяців.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», в інтересах якого діє Шуваєв Сергій Павлович, задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Рішення суду мотивоване тим, що доводи та надані докази у справі свідчать про те, що порушення законних прав позивача, яке полягало у затримці виплати розрахунку в порядку і строки, встановлені чинним законодавством, призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, проте було нетривалим. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховав конкретні характер порушення прав позивача, погіршення його матеріального стану, істотність вимушених змін у житті після затримки виплат розрахунку та тривалість цих змін. Також, суд взяв до уваги матеріальне становище підприємства, яке в період військового стану перебуває в скрутному становищі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог статі 7 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільнення, згідно до статті 116КЗпП України, та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, як передбачає стаття 117 КЗпП України.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, за загальним правилом, у зв`язку з несвоєчасним розрахунком із звільненим працівником, роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Як встановлено судом, рішенням Оржонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 травня 2022 року у справі № 184/2504/21 у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», Первинної організації Профспілки металургів і гірників України АТ «Покровський ГЗК» про стягнення заробітної плати, відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2022 року, з урахуванням постанови Дніпровського апеляційного суду від 13 вересня 2022 року, рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 12 травня 2022 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заробітної плати та ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заробітної плати задоволено частково. Зобов`язано АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» виплатити ОСОБА_1 , передбачену пунктом 6.11 колективного договору одноразову матеріальну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, що становить 39 904,62 грн. Стягнуто з АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заробітної плати відмовлено. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо судового збору.

Рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» задоволено, стягнуто з АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 79 809,24 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 липня 2023 року апеляційну скаргу відповідача АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України.

За змістом частини 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Частина 1 статі 117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником. Частина 2 статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 травня 2020 року по справі № 810/451/17.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц зроблено висновки: «Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця».

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди повзують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Частинами 1, 3 статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Доводи апеляційної скарги, що рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року у справі № 184/1233/22за позовними вимогами ОСОБА_1 до АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку оскаржуються в апеляційному порядку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, постановою Дніпровського апеляційного суду від від 25 липня 2023 року апеляційну скаргу відповідача АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Тобто, у позивача ОСОБА_1 є законна підстава вимагати стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю роботодавця.

Оскільки, у день звільнення відповідач не провів належну виплату позивачу заробітної плати при звільненні, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів,дійшов висновку про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у визначені законом строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 759/1933/20.

Слід зауважити, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Щодо доводів апеляційної скарги про повторне стягнення моральної шкоди судом першої інстанції, суд зазначає наступне.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто у разі реалізації свого законного права на відшкодування моральної шкоди один раз позивач не має права повторно вимагати такої компенсації за те ж діяння (якщо багаторазове відшкодування не передбачене договором або законом).

Такий висновок узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 р. у справі № 641/8857/17.

Як вбачається з матеріалів справи, при звернені до суду з позовом до АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат» постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2023 року позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з відповідача одноразової матеріальної допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат задоволено та стягнуто моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

У зв`язку з невиплатою з вини роботодавця АТ «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат`у строк, визначенй ст. 116 КЗпП України, належних звільненому працівникові сум, у ОСОБА_1 виникла інша законна правова вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Тобто, вказані вимоги не є тотожними, позови мають різні матеріально-правові вимоги та різні підстави для звернення, тож повторного стягнення моральної шкоди судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що порушення законних прав позивача, яке полягало у затримці виплати розрахунку в порядку і строки, встановлені чинним законодавством,призвело до моральних страждань ОСОБА_1 , втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, проте було нетривалим.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 7,19, 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», в інтересах якого діє Шуваєв Сергій Павлович, залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: О.О. Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

Я.М. Бондар