Справа №705/4488/22
2/705/918/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2023 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Прокопенко І.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Умань у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрушківської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування якої зазначила наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказану спадщину фактично прийняла її мати ОСОБА_3 , яка була дружиною спадкодавця, але спадщину вона не оформила, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті матері також відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок.

У встановлений законом термін та порядок, позивач звернулася до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що державний нотаріус виніс відповідну постанову.

Таким чином, виникла ситуація при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування через нотаріальну контору, тому вона і вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача Дмитрушківської сільської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, позов визнають в повному обсязі та просять суд його задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України судове засідання проведено у відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, повно та всесторонньо вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши позицію сторін, викладену у заявах, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ч. ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Дмитрушківською сільською радою Уманського району Черкаської області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є: батьком ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_3 , актовий запис про народження № 28.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 батько позивача ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 25.

Мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 11, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим повторно Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно свідоцтва № 394 від 10.02.1989 року, житловий будинок з належними йому будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на праві особистої власності. Право власності зареєстроване за останнім на підставі вищевказаного свідоцтва та записане в реєстрову книгу під № 2, ст. 99 реєстр № 472.

Згідно довідки, виданої Дмитрушківською сільською радою Уманського району Черкаської області 10.11.2022 за № 205, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті проживав у був зареєстрований у селі Дмитрушки Уманського району Черкаської області. Разом з ним, на день його смерті, в домогосподарстві була зареєстрована і проживала його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На день його смерті залишився житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який числиться за померлим в погосподарській книзі № 4, особовий рахунок № НОМЕР_5 стор. 91.

Заповіт від імені ОСОБА_2 Дмитрушківською сільською радою Уманського району Черкаської області не посвідчувався.

Тобто, у відповідності до положень ст. ст. 548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), дружина померлого, яка проживала разом з ним на момент відкриття спадщини, визнається такою, що прийняла спадщину.

Разом з тим, ОСОБА_5 , державним нотаріусом Другої уманської державної нотаріальної контори, 11.11.2022 року було винесено постанову, якою позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на житловий будинок АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок.

Із матеріалів спадкової справи, заведеної на підставі заяви ОСОБА_1 від 23.11.2016 року № 1588, вбачається, що у вказаній заяві ОСОБА_1 зазначила про те, що ОСОБА_3 залишила на її ім`я заповіт, посвідчений Дмитрушківською сільською радою 20.02.1996 по р. № 12. На день смерті спадкодавця залишилося майно, яке складається з будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 . Спадщину вона фактично прийняла, у зв`язку з чим просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину будинку, а на 1/2 частину будинку та на земельну ділянку свідоцтво про право на спадщину за законом.

У цій заяві спадкоємець вказала, що інших спадкоємців, крім неї, немає.

Також у матеріалах спадкової справи наявна заява ОСОБА_6 , доньки спадкодавця ОСОБА_3 , посвідчена нотаріусом м. Москва, у якій ОСОБА_6 зазначає, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті матері, але вона у спадщину не вступила і не має наміру приймати спадкове майно та в подальшому звертатися до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини.

У відповідності до заповіту, складеного 20 лютого 1996 року, зареєстрованого в реєстрі за № 12, ОСОБА_3 заповіла належний їй житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Дмитрушки Уманського району Черкаської області, заповіла ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Згідно довідки, виданої Дмитрушківською сільською радою Уманського району Черкаської області 22.11.2016 року за № 1459, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживала і була зареєстрована на день смерті в АДРЕСА_1 .

На день смерті спадкодавець в будинку була зареєстрована і проживала одна.

На протязі шести місяців з дня смерті, а саме в червні 2002 року, ОСОБА_1 зроблено ремонт будинку зовні.

На день смерті спадкодавця в с. Дмитрушки Уманського району Черкаської області залишився житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними спорудами, який рахується за померлою в погосподарській книзі під № 2.

Заповіт від імені ОСОБА_3 , посвідчений Дмитрушківською сільською радою 20 лютого 1996 року, реєстр за № 12, не змінений і не відмінений. Заборони на житловий будинок немає. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, приватизована.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року, Законом України «Про нотаріат» та іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК України 2003 року і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року (далі ЦК УРСР), який діяв на момент відкриття спадщини та виникнення правовідносин, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно із ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Отже за приписами ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 552 ЦК УРСР спадкоємець, який вступив у володіння і управління спадковим майном до з`явлення інших спадкоємців, не вправі розпоряджатися спадковим майном (продавати, заставляти та ін.), поки не мине шість місяців з дня відкриття спадщини або поки не буде одержано ним свідоцтво про право на спадщину. До закінчення зазначеного строку або до одержання свідоцтва про право на спадщину спадкоємець вправі робити за рахунок спадкового майна лише такі витрати: 1) на покриття витрат по догляду за спадкодавцем під час його хвороби, а також на його похорони; 2) на утримання осіб, які перебували на утриманні спадкодавця; 3) на задоволення претензій, що випливають з законодавства про працю, та інших претензій, прирівняних до них; 4) по охороні спадкового майна і по управлінню ним.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 560 ЦК України 1963 року, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави.

Відповідно до ст. 561 ЦК України 1963 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, оскільки спадкодавець ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дмитрушківської сільської ради Уманського району Черкаської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами в порядку спадкування після смерті матері, оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. Судом було встановлено, що мати позивача набула право на вищевказане спадкове майно, шляхом фактичного прийняття спадщини, оскільки проживала разом з чоловіком, а свідоцтво про право на житловий будинок було видане на його ім`я. За життя спадкодавець, мати позивача, не оформила право власності на житловий будинок, у зв`язку з чим, позивач, яка у свою чергу, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР прийняла спадщину звернувшись до нотаріуса із відповідною заявою, а також вступивши в управління спадковим майном, позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права. При цьому, судом встановлено, що інший спадкоємець першої черги за законом, відмовилася від прийняття спадщини та вказала, що не претендуватиме на спадкове майно в подальшому, тобто позивач є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину та претендує на отримання прав на спадкове майно, після смерті матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

У зв`язку із зазначеним, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення пред`явлених позовних вимог та визнання за позивачем права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом та за заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 319, 321, 328, 356-358, 1216, 1222, 1226, 1261, 1269 ЦК України, ст. ст. 524, 534, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 272, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 02.02.2023 року.

Суддя: Р. В. Піньковський