Справа № 464/5645/23
пр.№ 2/464/1889/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2023 року Сихівський районний суд м.Львова в складі :

головуючої - судді - БЕСПАЛЬОК О.А.

при секретарі судових засідань - БРИНОШ А.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

ТзОВ «ФК «Паріс» звернулося до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з неї заборгованість у розмірі 57981 грн. 90 коп. та понесені судові витрати.

Позов мотивує тим, що 07 листопада 2019 року між ОСОБА_2 та АТ «РВС Банк» було підписано заяву-договір №0043900 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Підписанням заяви-договору відповідачка акцептувала укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєдналася до умов договору. За умовами заяви відповідачці було надано споживчий кредит шляхом перерахування на картковий рахунок 37373 грн. 74 коп. Строк дії кредиту 12 місяців, процентна ставка - 18% річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 1% від суми наданого кредиту, щомісячна комісія - 5% від суми наданого кредиту. В день підписання заяви відповідачка отримала платіжну картку, на яку 07 листопада 2019 року були зараховані кошти в сумі 37373 грн. 74 коп. Додатком №1, який є невід`ємною частиною заяви-договору №0043900 від 07 листопада 2019 року, визначаються складові загальної вартості кредиту, вартість платежів з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за договором. 30 серпня 2021 між АТ «РВС Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Паріс» було укладено договір про відступлення права вимоги. Як вбачається з додатку №1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС Банк» відступило ТзОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідачки на загальну суму 53670 грн. 74 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 25679 грн. 73 коп., заборгованість за процентами -7435 грн. 42 коп., заборгованість за комісією - 20555 грн. 59 коп. Таким чином, станом на 28 липня 2023 року заборгованість відповідачки перед ТзОВ «ФК «Паріс» становить 53670 грн. 74 коп. У зв`язку із простроченням відповідачкою грошового зобов`язання, позивачем також нараховано 785 грн. 21 коп. 3% річних за період з 30 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року та 3525 грн. 95 коп. інфляційних втрат за період з 30 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «ФК «Паріс», у зв`язку з чим позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості в загальному розмірі 57981 грн. 90 коп. та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позов, в якому зазначила, що не погоджується із безпідставно нарахованими відсотками та комісією. Покликаючись на позицію Верховного суду, викладену у постанові від 09 грудня 2020 року у справі №176/318/15-ц, вважає, що кредитор має право на отримання процентів лише в межах строку кредитування. Вказує на те, що за час дії кредитних правовідносин сплатила 21360 грн., з яких 11694 грн. 01 коп. зараховано до тіла кредиту, 7474 грн. 76 коп. до комісії, 2191 грн. 23 коп. до відсотків. Оскільки, вважає нарахування комісії не справедливим та незаконним, то сплачену комісію необхідно віднести в рахунок погашення тіла кредиту. Навела свій розрахунок заборгованості, де зазначає, що заборгованість по тілу кредиту становить 18204 грн. 97 коп., а заборгованість по процентам - 1612 грн. 65 коп., а всього розмір заборгованості - 19817 грн. 62 коп. Просить позов задоволити частково, в межах зазначеної суми, в іншій частині позову відмовити.

Представник позивача ОСОБА_3 подала відповідь на відзив, в якому підтримала позовні вимоги та просила позов задоволити, покликаючись на невиконання відповідачкою умов укладеного заяви-договору №0043900 від 07 листопада 2019 року та необґрунтованість доводів відповідачки на підставі яких остання заперечує проти позову.

Представник позивача ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи у відсутності представника товариства.

Відповідачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2023 року скасовано заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28 вересня 2023 року та призначено справу до розгляду на 02 листопада 2023 року.

02 листопада 2023 року розгляд справи відкладено на 15 листопада 2023 року, у зв`язку з неявкою сторін.

15 листопада 2023 року у зв`язку з зайнятістю головуючої в іншій справі, розгляд справи відкладено на 27 листопада 2023 року.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 07 листопада 2019 року між ОСОБА_2 та АТ «РВС Банк» було підписано заяву-договір №0043900 про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Вказана заява-договір містить, зокрема, персональні дані відповідачки та прохання надати їй споживчий кредит на таких умовах: сума кредиту 37373 грн. 74 коп.; строк дії кредиту 12 місяців; процентна ставка 18 % річних; тип ставки фіксована; валюта кредитування гривня; разова комісія при видачі кредиту 1% від суми наданого кредиту; щомісячна комісія за супроводження кредиту 5% від суми наданого кредиту, шляхом переказу на картковий рахунок клієнта № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ).

У заяві-договорі №0043900 від 07 листопада 2019 відповідачка проставлянням власноруч свого підпису погодилася, зокрема, з тим, що заява- договір разом з публічною пропозицією і паспортом споживчого кредиту та графіком погашення складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтверджує та зобов`язується виконувати його умови; доручила АТ «РВС Банк» здійснювати договірне списання з рахунку, відкритого на її ім`я № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ) у валюті, відкритій у банку на умовах та в період, визначений умовами публічної пропозиції; в додатку №1, який є невід`ємною частиною цієї заяви-договору, визначаються такі деталі: складові загальної вартості кредиту, графік платежів з повернення кредиту та сплати відсотків (процентів) за його користування, суми компенсаційної винагороди та інші платежі за договором; акцептувала укладення договору, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєдналася до умов договору; з умовами договору ознайомлена та зобов`язалася самостійно відстежувати всі зміни, які будуть вноситися до договору; отримала платіжну картку.

Також, 07 листопада 2019 року ОСОБА_2 ознайомилася та підписала паспорт споживчого кредиту.

Крім того, ОСОБА_2 та АТ «РВС Банк» підписали додаток №1 до заяви-договору №0043900 від 07 листопада 2019 року, що містить графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг. У цьому додатку зазначено, що підпис позичальника свідчить про отримання ним всієї інформації про умови кредитування.

За змістом додатку №1 до заяви-договору №0043900 від 07 листопада 2019 року банк надав ОСОБА_2 споживчий кредит в сумі 37373 грн. 74 коп., з фіксованою процентною ставкою 18% річних, зі строком користування кредитом 12 місяців та супутніми витратами позичальника: комісією за розрахунково-касове обслуговування заборгованості 5%, комісією за надання кредиту -373 грн. 74 коп. Проценти нараховуються на залишок заборгованості щомісячно протягом періоду від дня надання кредиту до календарної дати (в залежності від того, яка настане раніше):1) яка визначена сторонами як дата припинення нарахування процентів за користування кредитом та вказана в договорі, виходячи з фактичної кількості днів у місці та 360 днів у році; 2) фактичного повернення заборгованості за кредитом.

Факт отримання відповідачкою кредитних коштів за заявою-договором №0043900 від 07 листопада 2019 року в сумі 37373 грн. 74 коп., що підтверджується меморіальними ордерами №3806 та №3807 від 07 листопада 2019 року.

Публічна пропозиція Акціонерного товариства «РВС Банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб затверджена рішенням Правління Акціонерного товариства «РВС Банк», протокол №29102019/1 від 29 жовтня 2019 року.

Пунктом 3.2.1. розділу 3 Публічної пропозиції передбачено, що приєднання (акцепт) до цього договору відбувається під час звернення клієнта до банку, шляхом оформлення та підписання клієнтом відповідної заяви-договору у двох примірниках. Договір вважається укладеним, а умови договору акцептовані клієнтом з дати підписання клієнтом заяви-договору.

Згідно з пунктами 7.4.1., 7.4.4. розділу 7 Публічної пропозиції процентна ставка за споживчим кредитом визначається Умовами кредитування за кожним споживчим кредитом, зазначається у Заяві-Договорі щодо оформлення конкретного споживчого кредиту та діє протягом зазначеного строку. Розрахунок процентів за користування споживчим кредитом здійснюється з використанням методу «факт/360». Розрахунковим періодом вважається календарний місяць, який обчислюється з дня, що відповідає даті укладення заяви-договору по останній календарний місяць включно для розрахунку процентів за перший місяць користування споживчим кредитом, а також з першого по останнє число місяця включно для всіх наступних періодів.

За змістом пунктів 7.5.1., 7.5.2., 7.5.3. розділу 7 Публічної пропозиції одноразова комісія розраховується у процентах від затвердженої суми і сплачується у день надання споживчого кредиту за рахунок кредитних коштів шляхом збільшення суми споживчого кредиту на суму одноразової комісії. Розмір процентної ставки одноразової комісії визначається Умовами кредитування за конкретним споживчим кредитом і зазначається у Заяві-Договорі. Щомісячна комісія розраховується у процентах від затвердженої суми споживчого кредиту, наданого клієнту, незалежно від фактичної кількості днів користування споживчим кредитом на дату щомісячного платежу та/або у дату повного дострокового погашення заборгованості за споживчим кредитом. Розмір процентної ставки щомісячної комісії визначається Умовами кредитування за конкретним споживчим кредитом і зазначається у заяві-договорі.

Відповідно до пункту 7.7.2.7. розділу 7 Публічної пропозиції клієнт зобов`язується повернути споживчий кредит та сплатити всі передбачені заявою-договором плати (платежі) на рахунок Банку в порядку та на умовах, передбачених Договором.

Як вбачається з пункту 7.7.2.17. розділу 7 Публічної пропозиції, клієнт зобов`язується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитними коштами до повного фактичного виконання клієнтом зобов`язань за споживчим кредитом. При цьому розмір процентів для клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за споживчим кредитом згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлюється на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами заяви-договору.

30 серпня 2021 року АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» уклали договір №30/08/2021-1 про відступлення права вимоги, згідно з пунктами 1.1., 3.1. якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор приймає (набуває) права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами, зазначеними в Додатку №1 до цього договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповнень, тощо, які укладені між Акціонерним товариством «РВС Банк» та боржниками. Права вимоги за кредитним договором вважаються відступленими з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі прав та документів, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з додатком №1 до договору №30/08/2021-1 про відступлення права вимоги від 30 серпня 2021 року до ТОВ «ФК «Паріс» від АТ «РВС Банк» перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_2 за договором №0043900 від 07 листопада 2019 року на суму 53670 грн. 74 коп., з них: 25979 грн. 73 коп. заборгованість за тілом кредиту; 7435 грн. 42 коп. - заборгованість за процентами, 20555 грн. 59 коп. -заборгованість за комісією.

30 серпня 2021 року АТ «РВС Банк» та ТОВ «ФК «Паріс» підписали акт прийому-передачі прав вимоги і документів до договору про відступлення прав вимоги №30/08/2021-1 від 30 серпня 2021 року з додатком №1, якими підтверджується передання банком позивачу кредитної справи боржника ОСОБА_2 за договором №0043900 від 07 листопада 2019 року. В цей же день АТ «РВС Банк», у зв`язку з продажем права вимоги до боржника ОСОБА_2 списав заборгованість на суму 53790 грн.74 коп., що підтверджується виписками по особовому рахунку банку від 25 липня 2023 року.

31 серпня 2023 року ТОВ «ФК «Паріс» направило відповідачці вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання за вих.№241/3008-2 від 31 серпня 2021 року.

Разом із позовною заявою АТ «ФК «Паріс» надано розрахунок заборгованості за договором №0043900 від 07 листопада 2019 року, укладеним АТ «РВС Банк» та ОСОБА_2 , за період з 07 листопада 2019 року по 30 серпня 2021 року, відповідно до якого станом на 28 липня 2023 року заборгованість відповідача становить 53670 грн. 74 коп., яка складається з: 25679 грн. 73 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 7435 грн. 42 коп. - заборгованість за процентами; 20555 грн. 59 коп. -заборгованість за комісією.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин першої та другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК України).

За змістом частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог статей 526, 530, 610, 611, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. А відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання.

За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За правилом статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, судом встановлено, що між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_2 шляхом підписання заяви-договору №0043900 від 07 листопада 2019 року про надання банківської послуги (платіжна картка Простір) укладено №0043900 від 07 листопада 2019 року, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб про надання споживчого кредиту, за яким відповідачці надано споживчий кредит в сумі 37373 грн. 74 коп. з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом -18 % річних, з разовою комісією при видачі кредиту 373 грн. 74 коп., щомісячною комісією за супроводження кредиту 5 % від суми наданого кредиту, на строк 12 місяців, тобто до 07 листопада 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, АТ «РВС Банк» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши позичальнику ОСОБА_2 обумовлену суму кредиту на погоджені з нею цілі, проте відповідачка прийняті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, обов`язкові платежі в рахунок погашення кредиту, процентів та комісії своєчасно не вносила, частково сплатила заборгованість за тілом кредиту на суму 11694 грн. 01 коп., комісію на суму 7474 грн. 76 коп. та проценти на суму 2191 грн. 23 коп., внаслідок чого за період з 07 листопада 2019 року по 30 серпня 2021 року банк нарахував відповідачу заборгованість на загальну суму 53670 грн. 74 коп., з яких: 25679 грн. 73 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 7435 грн. 42 коп. - заборгованість за процентами; 20555 грн. 59 коп. -заборгованість за комісією.

Саме таку суму заборгованості АТ «РВС Банк» за Договором про відступлення права вимоги №30/08/2021-1 передав ТОВ «ФК «Паріс», в результаті чого останнє набуло право вимоги до відповідачки за заявою-договором №0043900 від 07 листопада 2019 року.

Отже, з урахуванням часткової сплати відповідачем заборгованості за Договором №0043900 від 7 листопада 2019 року, зокрема за тілом кредиту, залишок боргу за тілом кредиту становить 25679 грн. 73 коп., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки процентів, суд виходить з такого.

Умовами заяви-договору №0043900 від 07 листопада 2019 року та додатком №1 до нього передбачено фіксовану процентну ставку за користування кредитом у розмірі 18% річних на суму заборгованості за кредитом, тобто в межах строку кредитування та строку надання кредиту- 12 місяців, тобто до 07 листопада 2020 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, нарахування процентів у розмірі 18% здійснювалося як за період з 29 листопада 2019 року по 07 листопада 2020 року, тобто в межах строку кредитування, так і після 07 листопада 2020 року по 30 серпня 2020 року, тобто поза межами погодженого сторонами строку кредитування.

Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 ( провадження №14-10цс18).

Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Такі правові висновки щодо застосування частини першої статті 1050 та статі 625 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16.

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що позичальник до закінчення терміну кредитування зобов`язана була сплачувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а після закінчення терміну кредитування, у зв`язку з порушенням нею взятих на себе зобов`язань, повинна нести відповідальність на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з пункту 7.7.2.17. Публічної пропозиції, Клієнт зобов`язується сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитними коштами до повного фактичного виконання Клієнтом зобов`язань за Споживчим кредитом (Кредитом). При цьому розмір процентів для Клієнта, який прострочив виконання зобов`язання за Споживчим кредитом (Кредитом) згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлюються на рівні процентної ставки за користування кредитними коштами, яка визначена умовами заяви-договору.

Отже, виходячи зі змісту формулювання умов про сплату процентів, передбачених пунктом 7.7.2.17 Публічної пропозиції, що є частиною договору №0043900 від 07 листопада 2019 року про надання банківських послуг, необхідно дійти висновку, що проценти за неправомірне користування кредитом, тобто після настання прострочення виконання зобов`язання, передбачені на підставі частини 2 статті 625 ЦК України в розмірі процентної ставки за користування кредитними коштами, яка в заяві-договорі №0043900 від 07 листопада 2019 року визначена на рівні 18 % річних.

Таким чином, нарахування відповідачці процентів поза межами строку кредитування, тобто після 07 листопада 2020 року, відповідає умовам укладеного договору, оскільки є мірою відповідальності, яка виникла на підставі частини 2 статті 625 ЦК України у зв`язку з простроченням виконання нею зобов`язання за кредитним договором.

З розрахунку наданого позивачем, вбачається, що відповідачці за період з 30 серпня 2021 року по 23 лютого 2022 року на суму прострочення нараховані 3% проценти річних у сумі 785 грн. 21 коп. та 3525 грн. 95 коп. інфляційних втрат. Віповідачкою вказаний розрахунок не спростовано, не подано заперечень щодо даного розрахунку, а тому суд приймає до уваги вказаний розрахунок позивача.

За таких обставин з відповідачки на користь позивача, з урахуванням часткової сплати в сумі 2191 грн. 23 коп., також підлягає стягненню заборгованість за процентами в сумі 7435 грн. 42 коп., а також 3% за користування грошовими коштами в сумі 785 грн. 21 коп. та 3525 грн. 95 коп. інфляційних втрат.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією суд виходить з такого.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, залишок боргу за комісією, з урахуванням часткової сплати на суму 7474 грн. 76 коп., становить 20555 грн. 59 коп., яка нарахована за період з 07 листопада 2019 року по 30 серпня 2021 року, у розмірі 5% від суми кредиту (1868 грн. 69 коп. щомісяця).

Укладений між сторонами договір №0043900 від 07 листопада 2019 року про надання банківських послуг у виді заяви-договору №0043900 від 07 листопада 2019 року відповідає вимогам чинного на час його укладення законодавству та вільному волевиявленню сторін. Під час укладення кредитного договору відповідачка була ознайомлена з його умовами, висловила своє волевиявлення шляхом підписання договору, проти положень заяви-договору №0043900 від 07 листопада 2019 року, яким передбачено сплату комісії за супроводження кредиту у розмірі 5%, не заперечувала, дійсність договору не оспорювала.

З огляду на наведене, суд не погоджується з доводами відповідачки про несправедливі умови кредитного договору.

Відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулює Закон України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15 листопада 2016 року (далі Закон України № 1734-VIII), що діяв на момент укладення між АТ «РВС Банк» та відповідачем кредитного договору.

Умови договору про споживчий кредит визначені у статті 12 Закону України № 1734-VIII, частиною другою якого передбачено, що у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Договір, укладений між АТ «РВС банк» та ОСОБА_2 у встановленому законодавством порядку недійсним не визнавався, а тому з огляду на норми статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Виходячи з викладених обставин, суд приходить до висновку, що передбачена умовами договору щомісячна комісія повинна нараховуватися та сплачуватися саме протягом дії договору, тобто в період з 07 листопада 2019 року по 07 листопада 2020 року, тому нарахування позивачем щомісячної комісії з 07 листопада 2019 року по 30 серпня 2021 року відбулося поза межами строку укладеного договору №0043900 від 07 листопада 2019 року і не відповідає нормам цивільного права.

Як вбачається з додатка №1 до договору №0043900 від 07 листопада 2019 року, щомісячна комісія за супроводження кредиту у розмірі 5% від суми наданого кредиту за період з 07 листопада 2019 року по 07 листопада 2020 року складає 22424 грн. 28 коп.

Відповідно до розрахунку заборгованості у грудні 2019 року, січні 2020 року, лютому 2020 року та квітні 2020 року відповідачка сплатила щомісячну комісію на суму 1868 грн. 69 коп.

Отже, заборгованість за комісією становить 14949 грн. 50 коп., яка підлягає стягненню з відповідача.

Заборгованість за комісією в іншому розмірі є безпідставною, тому задоволенню не підлягає.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача станом на 28 липня 2023 року підлягає стягненню заборгованість за договором №0043900 від 07 листопада 2019 року у розмірі 52375 грн. 81 коп., з яких: 25679 грн. 73 коп.- заборгованість за тілом кредиту; 7435 грн. 42 коп. - заборгованість за процентами; 14949 грн. 50 коп. заборгованість за комісією, 785 грн. 21 коп. - 3% за користування грошовими коштами та 3525 грн. 95 коп. - інфляційних втрат.

Суд не бере до уваги доводи відповідача про неправомірність нарахування позивачем комісії, оскільки вказані доводи спростовуються вищенаведеними висновками суду.

Інші доводи відповідачки не спростовують висновків суду.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивач ТОВ «ФК «Паріс» сплатило судовий збір в сумі 2684 грн.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2424 грн. 49 коп.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПАРІС», , місцезнаходження м.Київ, вул.Велика Васильківська, 77 «а» заборгованість у розмірі 52375 грн. 81 коп. та 2424 грн. 49 коп. судового збору.

В решті вимог позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК