Справа № 567/1222/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2023 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

при секретарі - Гічиновська Я.В.

з участю

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника позивачів адвоката Нікітюка П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія" про повернення земельної ділянки та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до ТОВ «Західна агровиробнича компанія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Захід Агро», в якому просять зобов`язати ТОВ «Західна агровиробнича компанія» повернути їм земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0017, площею 4,26 га, яка знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області) та скасувати рішення державного реєстратора Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Кравчук Анжели Олександрівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер рішення: 19103677 від 04 лютого 2015 року, щодо державної реєстрації права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія», номер запису про інше речове право: 8616180 від 04 лютого 2015 року, щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0017, площею 4,26 га, з одночасним припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0017, площею 4,26 га.

На обґрунтування позовних вимог зазначають, що їм на праві власності належить земельна ділянка, площею 4,26 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №748565, виданим 15.07.2010 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.12.2000, яка ними була успадкована після смерті ОСОБА_3 .

Вказують, що 08.02.2015 ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , а 18.08.2015 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , у зв`язку з чим змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_5 на ОСОБА_8 .

Зазначають, що 15.09.2022 з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно їм стало відомо, що на належну їм земельну ділянку за ТОВ «Захід Агро» було зареєстровано право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди від 10.03.2014 та в подальшому було зареєстровано перехід право оренди на зазначену земельну ділянку до ТОВ «Західна агровиробнича компанія», при цьому жодних договорів між ними і ТОВ «Західна агровиробнича компанія» чи ТОВ «Захід Агро» не укладалося.

Вказують, що між ними та ТОВ «Західна агровиробнича компанія» наявний спір про право оренди на земельну ділянку, належну їм, оскільки договору оренди щодо передачі земельної ділянки вони не підписували, його умов не погоджували та на укладення такого договору нікого не уповноважували.

Посилаючись на те, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується земельною ділянкою без відповідної правової підстави, просять повернути її та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, належної їм.

Ухвалою суду від 11.10.2022 позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 14.11.2022 прийнято заяву позивачів про збільшення позовних вимог та витребувано від ТОВ "Західна агровиробнича компанія" оригінал договору оренди землі №б/н від 10.03.2014, укладеного між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ТОВ "Захід Агро" та оригінал Додаткової угоди б/н (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) від 05.09.2018, укладеного між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ТОВ "Захід Агро" та ТОВ "Західна агровиробнича компанія" щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0017, площею 4,26 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації знаходилась на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області), а також витребувано від Управління забезпечення надання адміністративних послуг виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області належним чином засвідчену копію реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0017 у тому числі, які містяться в електронному вигляді в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, шляхом друку таких документів за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 23.03.2023 по даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу та зупинено провадження у справі на час проведення зазначеної експертизи, яке було поновлено ухвалою суду 18.09.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати.

Ухвалою суду від 13.12.2022 було залучено до участі у даній справі в якості співвідповідача ТОВ "Захід Агро".

Зазначений відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

В поданому суду відзиві на позовну заяву відповідач ТОВ «Західна агровиробнича компанія» позов не визнав, зазначаючи про те, що відсутні рішення судів про визнання правочинів щодо земельної ділянки розірваними, недійсними чи неукладеними і на доведення позовних вимог позивачем не надано висновку експерта про те, що правочини щодо оренди земельної ділянки підписані не її власниками.

Також зазначений відповідач зазначив, що в його розпорядженні відсутній договір оренди щодо зазначеної земельної ділянки, однак наявна додаткова угода до договору оренди на підставі якої ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується земельною ділянкою.

Одночасно, зазначає, що позивачі за вказаними правочинами отримували орендну плату за 2020, 2021 роки, що вказує на те, що ці правочини ними підтверджувались, що просить з`ясувати шляхом допиту позивачок в судовому засіданні в якості свідків.

В судовому засіданні позивачки та їх представник позовні вимоги підтримали в повному об`ємі, з підстав та доводів, наведених в позовній заяві.

Позивачка ОСОБА_1 додатково пояснила, що ні 10.03.2014, ні 05.09.2018 щодо зазначеної земельної ділянки будь-яких договорів не укладала і не укладала додаткової угоди, тим більше на прізвище ОСОБА_11 , оскільки в 2015 році уклала шлюб і змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_8 .

Пояснила, що отримувала на свій банківський рахунок кошти за оренду зазначеної земельної ділянки в 2020 та 2021 роках.

Позивачка ОСОБА_2 додатково пояснила, що успадкувала земельну ділянку після смерті батька і 10.03.2014 не укладала щодо зазначеної земельної ділянки будь-яких договорів, як і не укладала 05.09.2018 щодо зазначеної земельної ділянки додаткової угоди, тим більше на прізвище ОСОБА_12 , оскільки в 2015 році уклала шлюб і змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 .

Пояснила, що отримувала на свій банківський рахунок кошти за оренду зазначеної земельної ділянки в 2020 та 2021 роках.

В судовому засіданні після огляду копії договору оренди землі від 10.03.2014 та оригіналу додаткової угоди від 05.09.2018 до договору оренди землі щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0017 пояснили, що на зазначеному договорі та додатковій угоді підписи вчинено не ними.

Представники відповідачів повторно в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою суду від 26.10.2023, за згодою позивачок, було вирішено допитати позивачок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якості свідків по даній справі.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_1 пояснила, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0017, яка знаходилась в с.Кураж Сіянцівської сільської ради Острозького району належала її чоловікові ОСОБА_3 , який помер в 1998 році і в 2000 році вона та їх дочка успадкували цю земельну ділянку, про що вона повідомила зазначене товариство.

На час смерті чоловіка земельною ділянкою без укладення договору оренди користувалось ТОВ «Захід Агро», яке з нею також не укладало договір оренди землі, однак плату за користування земельною ділянкою зазначене товариство їй сплачувало, за що вона розписувалась у відомостях, а в подальшому, коли зазначене товариство виїхало з контори колишнього колгоспу, що в с.Мощаниця Острозького району, то воно в 2020-2021 роках стало перераховувати орендну плату на її банківський рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк», який вона повідомила представникові ТОВ «ЗахідАгро» ОСОБА_13 .

У вересні 2022 року вона дізналась, що фактично орендарем земельної ділянки є ТОВ «Західна агровиробнича компанія», яке також з нею чи з її дочкою не укладало будь-якого договору щодо оренди цієї земельної ділянки.

Про те, що в 2020-2021 роках саме зазначене товариство перераховувало орендну плату на її банківський рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» їй відомо не було, оскільки про надходження коштів саме від зазначеного товариства ніде не повідомлялось.

Зазначила, що в 2015 році вона уклала шлюб та змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_8 , що підтверджує те, що в 2018 році вона додаткову угоду щодо цієї земельної ділянки, де вона зазначена як ОСОБА_5 , укладати не могла.

Будучи допитаною в якості свідка позивачка ОСОБА_2 пояснила, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:003:0017, яка знаходилась в с.Кураж Сіянцівської сільської ради Острозького району належала її батькові ОСОБА_3 , який помер в 1998 році і в 2000 році вона та її мати успадкували цю земельну ділянку.

Зазначила, що на той час вона була малолітньою та досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо зазначеної земельної ділянки вона будь-яких договорів оренди з ТОВ «Захід Агро» не укладала, як не укладала такого договору від її імені її мати, хоча їй відомо, що саме зазначене товариство користувалось цією землею.

В період 2014-2019 років плату за користування земельною ділянкою зазначене товариство їй не сплачувало, а розпочало сплачувати в 2020 році шляхом перерахування коштів на її банківський рахунок, який товариству надала її мати.

У вересні 2022 року вона дізналась, що фактично орендарем земельної ділянки є ТОВ «Західна агровиробнича компанія», яке також з нею не укладало будь-якого договору щодо оренди цієї земельної ділянки.

Про те, що в 2020-2021 роках саме зазначене товариство перераховувало орендну плату на її банківський рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» їй відомо не було, оскільки про надходження коштів саме від зазначеного товариства ніде не повідомлялось.

Зазначила, що 08.02.2015 вона уклала шлюб та змінила прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що підтверджує те, що в 2018 році вона додаткову угоду щодо цієї земельної ділянки, де вона зазначена як ОСОБА_5 , укладати не могла.

Суд, розглянувши справу відповідно до ст.274 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2000 вбачається, що для ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , як, відповідно, дружині і дочці спадкодавця, належить право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РВ №0032201, виданим 07.08.1996 Острозькою РДА Рівненської області на ім`я ОСОБА_14

15.07.2010 зазначеним спадкоємцям було видано державний акт на право власності на землю щодо земельної ділянки площею 4,26 га, яка розташована на території Сіянцівської сільської ради Острозького району (на даний час Острозька МТГ Рівненського району Рівненської області).

Позивачки стверджують, що зазначену земельну ділянку в оренду ніколи й нікому не передавали і додаткової угоди до договору оренди землі, укладеної від їх імені, не підписували.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачки дізнались, що право оренди на належну їм земельну ділянку отримало ТОВ «Західна агровиробнича компанія».

У частині 1 cт.627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 зазначеного Закону визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч.1 ст.407 ЦК України).

Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.

Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За правилами ч.1 ст.2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частиною 1 ст.90 ЗК України передбачено право власників земельних ділянок продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

У відповідності до ч.1, 2 ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Судом встановлено, що позивачки є власниками земельної ділянки кадастровий номер :06:003:0017, площею 4,26 га, яка знаходиться на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області (на даний час Острозька МТГ Рівненського району Рівненської області).

Відповідно до положень ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно положень Закону України «Про оренду землі», договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Окрім того, згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Водночас, позивачки заперечують факт підписання договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього, отримання ними будь-яких пропозицій щодо їх укладення від ТОВ «Захід Агро» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», погодження між сторонами істотних умов вказаних договорів.

В судовому засіданні встановлено, що у позивачів відсутні примірники договорів оренди землі та додаткових угод до них від 26.07.2019, за якими до 24.07.2026 орендарем належної їм земельної ділянки стало ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а вжиті ними заходи щодо отримання оригіналів зазначених договорів були безуспішними.

Оскільки позивачки стверджують про непогодження і неукладення зазначених договорів та на відсутність у них їх примірників, то суд вважає, що саме на відповідачів покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення договору оренди та додаткової угоди до нього.

На підтвердження укладення додаткової угоди до договору оренди ТОВ «Західна агровиробнича компанія» подало суду оригінал додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 10.03.2014 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0017 від 05.09.2018. Вказаний відповідач, зазначивши, що оригінал договору оренди у нього відсутній, разом з відзивом на позовну заяву подав суду копію договору оренди землі.

Водночас, отримана судом скан-копія реєстраційної справи від Управління забезпечення надання адміністративних послуг виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області щодо зазначеної земельної ділянки взагалі не містить договору оренди землі від 10.03.2014.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи та ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Водночас, частиною 1 статті 95 ЦПК України визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, а частиною другою зазначеної статті визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Подаючи до суду копію договору оренди землі б/н від 10.03.2014 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0017, відповідач її належним чином не засвідчив та на виконання вимог ч.5 ст.95 ЦПК України, зазначив, що оригінал зазначеного договору в нього відсутній.

Оскільки, відповідно до ч.1 ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом, то при вирішенні справи суд не бере до уваги копії договору оренди землі б/н від 10.03.2014 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0017.

З врахуванням того, що відповідач не скористався правом подати оригінал договору щодо оренди зазначеної земельної ділянки, зважаючи на те, що вказаний договір оренди земельної ділянки має безпосереднє значення для вирішення цієї справи, суд визнає, що зазначений договір оренди земельної ділянки не підписувався позивачами у справі, його умови з позивачами не погоджувалися.

Ухвалою суду від 23.03.2023 по даній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання про те чи виконано підпис від імені ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у графі "Орендодавець" у додатковій угоді №1 від 05.09.2018 (про заміну сторони та внесення змін до договору оренди) до договору оренди землі від 10.03.2014 щодо земельної ділянки із кадастровим номером :06:003:0017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чи іншою особою?

За висновком судової почеркознавчої експертизи підписи від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_12 в зазначеній додатковій угоді виконано не ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а іншими особами.

Відповідно до положень ч.4 ст.124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно положень Закону України «Про оренду землі», договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Окрім того, згідно ст.16 Закону України «Про оренду землі», укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Водночас, позивачки заперечують факт підписання ними договору оренди та додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, отримання ними будь-яких пропозицій щодо їх укладення від ТОВ «Захід Агро» та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», погодження між сторонами істотних умов вказаних договорів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи і ці дані встановлюються, в тому числі висновками експертів, то зважаючи на те, що зазначений висновок експерта містить інформацію щодо предмета доказування, тобто є належним (ст.77 ЦПК України), не одержаний в порушення порядку, встановленого законом та на його підставі в сукупності з іншими доказами, можна встановити дійсні обставини справи, то суд при вирішенні справи вважає його допустимим та бере до уваги.

Оскільки висновок експерта є мотивованим, науково обґрунтованим, достовірність його підтверджується об`єктивними даними, а тому сумнівів щодо його правильності у суду немає.

При цьому, судом береться до уваги і те, що надана відповідачем додаткова угода до договору оренди землі підписана від імені власників земельної ділянки з зазначенням прізвищ, яких позивачки вже на той час протягом трьох років не мали, що однозначно вказує на те, що додаткова угода до договору оренди землі була сфальшована особою, яка була зацікавлена в продовженні строку оренди земельної ділянки, оскільки саме додатковою угодою було продовжено такий строк.

При цьому, суд бере до уваги і те, що саме довіреною особою представника ТОВ «Західна арговиробнича компанія», а не позивачками, подавалась заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Водночас, при вирішенні спору, суд керується положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З врахуванням досліджених доказів суд визнає, що зазначений договір оренди земельної ділянки та додаткова угода до нього не підписувались позивачками у справі, а їх умови з позивачками не погоджувались, що вбачається з показань позивачок, допитаних в якості свідків по даній справі.

Водночас, при вирішенні справи суд виходить і з того, що оспорюваний договір оренди містить відомості про його укладення 10.03.2014 строком на 5 років, а отже він закінчив би свою дію в 2019 році, а тому укладення додаткової угоди було вигідно саме ТОВ «Західна агровиробнича компанія», яке в судовому засіданні не подало жодних доказів на спростування показань позивачок, наданих в якості свідків по даній справі, про те, що їм жодним чином не було відомо про те, що кошти, які надходили на їх рахунки в банківській установі, надходили саме від ТОВ «Західна агровиробнича компанія».

Частинами 1, 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частина 1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, відповідно до якої договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні.

Водночас, відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього кодексу.

Вимогами ст.216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Отже, такі договори оренди землі є неукладеними, однак ТОВ «Західна агровиробнича компанія» продовжує користування землею, чим порушує права позивачів на користування та розпорядження належним їм майном.

Беручи до уваги викладене, доводи позивачів та відсутність доказів, які б спростовували їх твердження та були б подані відповідно до ст.84 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивачки не отримували пропозицій щодо укладення договору оренди землі та додаткової угоди до нього, не погоджували умови таких угод та не підписували їх, а тому не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що передбачені ст.15 Закону України "Про оренду землі".

Згідно з ч.4 cт.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору в мотивувальній частині судового рішення.

Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивачі як власники земельної ділянки, вважають порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним їм майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 04.07.2018 у справі №653/1096/16-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.11.2019 у справі №487/10132/14-ц).

Згідно з ч.1 cт.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом cт.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.2 cт.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Таким чином, оскільки ТОВ «Західна агровиробнича компанія» користується земельною ділянкою позивачів без відповідної правової підстави, оскільки договір оренди землі та додаткова угода позивачами з відповідачами не укладались, то земельна ділянка підлягає поверненню відповідачем для позивачів.

Відповідно до положень Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Державна реєстрація речових прав та їх обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до cт.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні записи про право оренди земельної ділянки за ТОВ «Західна агровиробнича компанія», які не ґрунтуються на укладеному договорі оренди землі, порушує права та законні інтереси позивачів на користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом передання її в оренду іншим особам, то ефективним способом захисту порушених прав позивачів є скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію прав оренди на земельну ділянку за відповідачем, що забезпечить реальне відновлення порушених прав.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19.

Згідно зі ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння позивачів поза їх волею, витребування вказаної земельної ділянки з чужого незаконного володіння відповідає вимогам ст.387 ЦК України.

Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, зокрема те, що при укладені договору, сторонами повинні бути узгодженні всі істотні умови, суд вважає, що порушення прав позивачок як власників, у зв`язку із наявністю договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до нього, предметом яких є належна їм земельна ділянка, без їх згоди, позбавляє можливості позивачів вільно розпоряджатися та користуватися їх земельною ділянкою, зокрема передавати в оренду для обраних ними орендарів, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Окрім того, заперечуючи проти позову, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» зазначає, що позивачі отримували орендну плату за користування земельними ділянками, а отже знали про існування договорів оренди та підтвердили їх.

Відповідно до ч.2 ст.205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі.

Між тим, ст.18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Зазначена норма виключає можливість укладення спірного договору шляхом вчинення конклюдентних дій, бо такий договір не може бути зареєстрований.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц.

Таким чином, зазначені твердження відповідача «Західна агровиробнича компанія» є помилковими.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 6.216.24 постанови від 26.10.2022 у справі № 227/3760/19-ц зазначила про таке:

«У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у виді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

За змістом статей 76, 102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочину.

Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством».

При вирішенні справи за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд враховує те, що жодним доказом відповідачі не довели не тільки волевиявлення позивачів на укладення додаткової угоди від 05.09.2018 до договору оренди землі з метою передачі земельної ділянки в оренду для ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а й схвалення ним такої додаткової угоди в подальшому, як і не спростували жодним доказом заперечення позивачів, які були допитані в якості свідків по справі, з приводу їх необізнаності щодо того, що протягом останніх років вони отримували орендну плату за землю не від ТОВ «Захід Агро», а від ТОВ «Західна агровиробнича компанія». При цьому, суд враховує і те, що додаткова угода від 05.09.2018 до договору оренди землі є однозначно сфальшованою, оскільки містить зазначення повного імені позивачів, як сторони договору, якого позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на той час не мали, внаслідок зміни прізвищ, що суперечить ст.28 ЦК України, якою визначено, що фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з відповідачів на їх користь підлягають стягненню по 6507 грн. 18 коп. витрат позивачів на сплату судового збору з кожного.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 141, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» повернути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :06:003:0017, площею 4,26 га, яка знаходиться на території Острозької міської територіальної громади Рівненського району Рівненської області (до ліквідації Острозького району знаходилася на території Сіянцівської сільської ради Острозького району Рівненської області).

Скасувати рішення державного реєстратора Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Кравчук Анжели Олександрівни, індексний номер рішення: 19103677 від 04.02.2015; номер запису про інше речове право: 8616180 (спеціальний розділ) від 04.02.2015, та державного реєстратора виконавчого комітету Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Опанасюка Сергія Михайловича, індексний номер рішення: 43592851 від 20.10.2018; номер запису про інше речове право: 8616180 (спеціальний розділ) від 04.02.2015, щодо державної реєстрації права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0017, площею 4,26 га, з одночасним припиненням права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» щодо земельної ділянки з кадастровим номером :06:003:0017, площею 4,26 га.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід Агро» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 6507 грн. 18 коп. витрат на сплату судового збору з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ),

позивачка ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ),

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія" (місцезнаходження: м.Дубно, провул.Центральний, 1 Рівненської області, ),

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Агро» (місцезнаходження: с.Тесів Острозького району Рівненської області, ).

Повний текст рішення складено 06.11.2023.

Суддя Острозького районного судуНазарук В.А.