Справа № 346/2481/23
Провадження № 2/346/1099/23
07 листопада 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі головуючого-судді Яремин М.П.
з участю: секретаря Тимошишин І.Л.
позивача ОСОБА_1
представника позивача адвоката Святненка С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,-
свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі, у якому в них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 батько дитини помер, остання залишилась на вихованні відповідача. Зазначає, що після смерті чоловіка, ОСОБА_2 почала зловживати алкогольними напоями, не займалась вихованням свого сина. З 20.06.2020 року по 03.07.2020 року та з 21.09.2020 року по 30.09.2020 року вона перебувала на лікуванні в Обласній психоневрологічній лікарні № 3. Наказом начальника служби у справах дітей Коломийської міської ради від 24.09.2020 року малолітнього ОСОБА_3 взято на облік як такого, що опинився у складних життєвих обставинах та тимчасово влаштовано до його тітки, тобто позивача. Повернувшись з лікарні, відповідач не виявила бажання побачитись із сином, не стала на шлях виправлення, а навпаки, її поведінка стала суспільно небезпечною і процес деградації матері становить загрозу життю та здоров`ю дитини. Рішенням Коломийського районного суду Івано-Франківської області від 22.12.2020 року відібрано малолітнього сина від його матері та передано виконавчому комітету Коломийської міської ради для вирішення питання про його подальше влаштування. Вказує, що дитина повністю знаходиться на її утриманні, відповідач покладених на неї законом батьківських обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина, жодним чином не піклується про нього, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами в школі, його станом здоров`я та навчання, не забезпечує необхідного для його розвитку харчування та медичного догляду. Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо вказаної дитини.
Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. Позивач також зазначила, що відповідач, яка є її рідною сестрою, сина не бачила більше 3 років, інколи телефонує до нього, питає як справи чи все добре. Відповідач продовжує зловживати алкогольними напоями, про що їй відомо зі слів її сусідів. Під час її перебування в лікарні в 2020 році позивач забрала дитину до себе, оскільки умови проживання у відповідача були жахливими. Фактично позивач викликала поліцію у вересні 2020 року, щоб допомогти забрати дитину у неї, оскільки вона нікого не впускала в квартиру, а дитина в телефонному режимі просила забрати її до себе. В 2020 році позивач пропонувала їй продовжити лікування, однак, від нього вона відмовилася, а в даний час вони не спілкуються. Позивач не заперечила проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, а саме за зареєстрованим місцем проживання. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, не звернулася із заявою про розгляд справи в її відсутності та не подала відзив на позов.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, 26.06.2023 року її представник Перцович І.І. подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника, до якої також долучила висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та витяг з рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 19.06.2023 року про затвердження цього висновку, а також акт обстеження умов проживання. 26.10.2023 року представник Грицко О.А. подала до суду письмову заяву, в якій просить розгляд справи проводити без участі представника, позовні вимоги підтримує ( а.с. 38, 75).
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому відповідно до положень ч. 4 ст. 223 та ч.1 ст.280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків.
Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.
Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 12.03.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , його батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. 8).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 13.06.2020 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Коломия Івано-Франківської області, актовий запис № 484 від 13.06.2020 (а.с.10).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.12.2020 року, яке набрало законної сили 30.01.2021 року, вирішено відібрати малолітнього ОСОБА_5 , який тимчасово проживає у його тітки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , від його матері ОСОБА_2 та передати дитину виконавчому комітету Коломийської міської ради для вирішення питання про подальше влаштування дитини ( а.с. 11-12 ).

Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 25.02.2021 року № 33 надано малолітньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , статус дитини, позбавленої батьківського піклування у зв`язку з тим, що він відібраний від матері ОСОБА_2 без позбавлення її батьківських прав, а батько, ОСОБА_3 . помер; встановлено опіку над малолітнім ОСОБА_5 та призначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , опікуном племінника ОСОБА_5 ( а.с. 13 ).

Відповідно до листа-відповіді № 226/03-16, виданого 06.04.2023 року Коломийським ліцеєм №4 імені Сергія Лисенка Коломийської міської ради Івано-Франківської області, мати ОСОБА_5 - ОСОБА_2 впродовж 2020-2021 навчального року з класним керівником не спілкувалась, батьківські збори не відвідувала, навчанням та вихованням не цікавилась. Починаючи з вересня 2020 року і до травня 2021 року, дитину приводила і забирала з ліцею його тітка ОСОБА_1 (а.с. 15 ).

Згідно з даними листа-відповіді №373/01-16 комунального некомерційного підприємства Коломийської міської ради " Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги" від 07.04.2023 року, ОСОБА_5 у 2020 році перебував під медичним спостереженням лікаря-педіатра амбулаторії ЗП-СМ №5; з 13.01.2021 року - лікаря загальної практики (сімейного лікаря цієї ж амбулаторії). Відповідно до інформації завідувача амбулаторії ЗП-СМ №5, на прийом до лікаря - педіатра у 2020 році дитину супроводжувала мати ОСОБА_2 . З 2021 року по теперішній час, під час візитів до сімейного лікаря, дитину супроводжує його тітка ОСОБА_1 , мати дитини ОСОБА_2 з дитиною на прийом лікаря не зверталась; догляд за останньою здійснює ОСОБА_1 ( а.с. 14 ).

Відповідно до довідки № 35/02-04, виданої 04.04.2023 року Коломийським ліцеєм №1 імені В. Стефаника Коломийської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_5 навчається у Воскресинцівській філії вказаного ліцею з 20.08.2021 року. Опікою та вихованням дитини займається тітка ОСОБА_1 , яка перебуває на постійному зв`язку з класним керівником, відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті класу. З матір`ю дитини ОСОБА_2 не знайомі, оскільки вона за час навчання дитини у закладі не з`являлась ( а.с. 16 ).

Згідно з актом обстеження умов проживання за місцем проживання позивача в АДРЕСА_1 , за вказаною адресою проживають позивач, ОСОБА_8 (чоловік), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; умови проживання добрі, дитина має окрему кімнату для навчання та відпочинку, створені належні умови для його розвитку, виховання та навчання; опікун ОСОБА_1 здійснює догляд за ОСОБА_5 ( а.с. 41 ).

Довідкою № 78 від 04.03.2021 року стверджується про наявність у ОСОБА_1 земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), площею 0,1089 га, а також зазначено, що відповідно до Податкового кодексу України не оподатковуються доходи від відчуження безпосередньо власником сільськогосподарської продукції, виробленої (вирощеної) ним на земельних ділянках, наданих йому в розмірах, встановлених ЗК України (а.с. 43).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї (постанова ВС у справі № 705/3040/18).

На виконання вимог ст.171 СК України вислухана думка малолітнього ОСОБА_5 , який в судовому засіданні зазначив, що з мамою не зустрічається, так як вона часто хворіє, однак, вона до нього телефонує, або він їй, та питає як у нього справи, навчання у школі. Спілкуються з нею через день, а інколи і кожен день. Вона вітає його з днем народження та великими святами, передавала інколи кошти. Не бажає, щоб матір позбавляли батьківських прав, однак, хоче, щоб його тітка і надалі була його опікуном.

В матеріалах даної справи міститься витяг із рішення виконавчого комітету Коломийської міської ради від 19.06.2023 року № 143, яким затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 39). У висновку вказано, що на засіданні комісії ОСОБА_2 зазначила, що на даний час не працює, однак, кошти сину передає, оскільки має квартиру, яку здає в оренду; дитина до мами не приходить, спілкуються тільки в телефонному режимі. ОСОБА_2 має співмешканця та заперечує щодо позбавлення її батьківських прав ( а.с. 40-40а).

У відповідності до ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Однак, суд, керуючись правилами ч.6 ст.19 СК України, не погоджується з даним висновком, оскільки вважає його не достатньо обгрутованим, адже в ньому відсутні переконливі дані з посиланням на докази, які б свідчили про винну поведінку матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками щодо виховання дитини, а лише міститься загальне посилання на норми законодавства та на листи медичного та навчального закладів, що під час візитів до сімейного лікаря дитину супроводжує тітка ОСОБА_1 , а також, що остання за час навчання займається опікою та вихованням дитини, що може суперечити інтересам малолітньої дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до положень п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України»).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, а згідно з ч. 2 ст.78 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих матері щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Позивачем не надано та судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися із сином та брати участь у його вихованні. Навпаки, в судовому засіданні як позивач так і малолітня дитина підтвердили, що відповідач спілкується із сином в телефонному режимі, вітає його зі святами та на дні народження, мати також надавала йому кошти.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, а також доказів на підтвердження винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками щодо сина та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а також те, що мати малолітньої дитини на засіданні комісії з прав дитини проти позбавлення батьківських прав заперечила, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав задоволенню не підлягають.

При цьому слід зазначити, що обставинам, про які зазначає позивач та які мали місце в 2020 році, Коломийським міськрайонним судом надано оцінку у вищевказаному рішенні від 22.12.2020 року. Крім того, посилання позивача на те, що малолітня дитина перебуває на її утриманні та вона самостійно вирішує питання щодо її виховання, у зв`язку з чим слід вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав відносно цієї дитини, не є слушним, оскільки відповідно до ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням та як опікун малолітньої особи позивач зобов`язана дбати про її виховання, навчання та розвиток.

На підставі наведеного, ст.ст. 164, 165, 171 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», керуючись ст.ст. 5-13, 76-81, 263-265, 268, 273, 280-289, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування, про позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Коломийським міськрайонним судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платників податків: НОМЕР_4 , уродженка м. Березники Пермської області, Російська Федерація, жителька АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3

Третя особа: виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області, як орган опіки та піклування, м. Коломия, пр. Грушевського, 1, Івано-Франківської області, .

Повний текст рішення складено 13 листопада 2023 року.

Суддя Яремин М. П.