ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 листопада 2023 року

м.Харків

справа № 638/10180/21

провадження № 22-ц/818/2192/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участі секретаря Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2023 року, постановлене суддею Орос О.В.,-

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 25000,00 доларів США.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 25 000,00 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 7 000,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, також просить скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.07.2021 року.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що грошові кошти відповідач не отримував, оскільки розписки не містять відомостей про отримання зазначених коштів відповідачем від позивача, а вказують лише про намір відповідача отримати кошти. Кошти були отримані для ведення господарської діяльності доньки позивачки, ФОП ОСОБА_4 , отже дані розписки не є борговими відносно самого відповідача. Вважає, що підстав для стягнення боргу немає. Також зазначає, що на зворотному боці розписок зазначені суми грошових коштів (переважно в доларах США), які видавались та повертались сторонами, що підтверджується особистими підписами сторін. Вказує, що самі розписки оформлені без додержання вимог чинного законодавства та нотаріально не посвідчені. Крім того у розписках не зазначені істотні уми, а саме: особисті дані ОСОБА_2 (код РНКПО, паспортні дані та інше).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючі позовні вимоги, суд виходив із того, що на обґрунтування своїх доводів відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, не доведено їх переконливість, а також не доведено наявності обставин, на які посилався як на підставу заперечень проти позову, не доведено факт недійсності правочину, неотримання грошових коштів за розписками та погашення суми бору за розписками. Тому суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає не в повній мірі.

Судовим розглядом встановлено, що 20 травня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 15000,00 доларів США. За умовами договору позики термін повернення грошових коштів - протягом одного року, але не пізніше 20 травня 2021 року, з можливістю часткового погашення суми боргу протягом одного року у термін з 20.05.2020 року по 20.05.2021 року. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку.

21 червня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США. За умовами договору позики термін повернення грошових коштів - протягом одного року, але не пізніше 21 червня 2021 року, з можливістю часткового погашення суми боргу протягом одного року у термін з 21.06.2020 року по 21.06.2021 року. На підтвердження зобов`язань відповідач видав розписку.

У визначений в договорах позики термін відповідач позичені грошові кошти у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 20 травня 2020 року позивач особисто надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 15000,00 доларів США, а 21 червня 2020 року грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США. На підтвердження отримання грошових коштів відповідачем, позивачем було надано дві розписки із зазначенням умов та строку повернення грошових коштів, а саме протягом одного року, але не пізніше 20 травня 2021 року та 21 червня 2021 року відповідно за кожною розпискою.

За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст.525 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України (ч.2 ст. 509 ЦК України), якими в тому числі є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики та додатки до нього вважається укладений між заявником - позикодавцем та боржником - позичальником, оскільки згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, з визначених родовими ознаками, на підставі чого, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, позичальником було надано розписку про отримання грошових коштів.

Відповідно до ст. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має буті повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що розписки містять відомості про те, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 20 травня 2021 року та грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 21 червня 2021 року. Отже факт укладення договорів позики, їх умов, дійсності їх змісту та фактичне отримання відповідачем позичених грошових коштів у вказаних вище сумах встановлено судом, та відповідачем по справі не спростовано.

Судова колегія погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Посилання відповідача щодо недійсності розписок, з підстави відсутності відомостей про отримання зазначених коштів від позивача є необґрунтованим, оскільки в розписках відповідачем особисто зазначено, про отримання від позивачки 20 травня 2020 року 15000,00 доларів США та 21 червня 2020 року 10000,00 доларів США, та обов`язок повернути кошти у встановлений строк.

Доказів наявності між сторонами інших правовідносин, за якими були передані зазначені кошти, матеріали справи не містять.

Судова колегія погоджується з даним висновком суду про наявність підстав для стягнення боргу, однак не погоджується з сумою, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача: 25 000,00 доларів США - сума заборгованості за договорами позики від 20.05.2020 року та 21.06.2020 року.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи оригіналів розписок, ОСОБА_2 були частково повернуті грошові кошти на ім`я ОСОБА_1 , що засвідчено особистими підписами, як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 (зворотній бік розписок).

Так на зворотному боці розписки від 20.05.2020 року зазначено, що:

отримано 15 000,00 доларів США;

повернуто 1 550,00 доларів США(07.07.2020 року) + 1 350,00 доларів США(04.08.2020 року) + 111 грн (04.08.2020 року), що становить 3,1 доларів США на час повернення суми боргу + 1 900,00 доларів США(04.09.2020 року) + 2 550,00 доларів США(05.10.2020 року) + 1 850,00 + 17,00 доларів США(09.11.2020 року) + 224,00 доларів США(20.11.2020 року) + 350,00 доларів США(05.02.2021 року) + 900,00 доларів США(30.03.2021 року) +850,00 доларів США(04.04.2021 року) + 742,50 доларів США(08.05.2021 року);

з яких відповідачем отримано від позивачки наступні суми: 5 000,00 доларів США(20.11.2020 року) та 3 700,00 доларів США(21.01.2021 року).

Таким чином неповернутими залишилось 11 413,49 доларів США.

За розпискою від 21.06.2021 року борг становить 7 076,50 доларів США, а саме:

отримано 10 000,00 доларів США;

повернуто 100,00 доларів США(04.09.2020 року) + 750,00 доларів США(05.10.2020 року) + 650,00 доларів США(09.11.2020 року) + 550,00 доларів США(09.12.2020 року) + 150,00 доларів США(05.02.2021 року) + 100,00 доларів США(30.03.2021 року) + 250,00 доларів США(04.04.2021 року) + 373,50 доларів США(08.05.2021 року), а всього залишилось неповернутим 7 076,50 доларів США за вказаною розпискою.

Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 становить 18 489,99 доларів США.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції безпідставно не прийняв докази повернення коштів, тому рішення суду підлягає зміні в частині визначення суми боргу, що підлягає стягненню.

Оскільки ОСОБА_2 не доведено повного погашення заборгованості, судова колегія знаходить підстави для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає заборгованість в розмірі 18 489,99 доларів США.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме: на 75,4 % (з 25 000,00 доларів США на 18 489,99 доларів США), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 5 278 грн (75,4% від 7 000,00 грн).

Проте апеляційна скарга відповідача також підлягає частковому задоволенню, а саме: на 24,6 %, тому з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 511,73 грн. (24,6% від 10 210,3 грн).

Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 2 766,27 грн (5 278 грн -2 511,73 грн).

Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2023року - змінити.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики в розмірі 18 489,99 доларів США

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 766,27 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлений 15.11.2023 року.