Справа № 462/1158/23 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л.
Провадження № 22-ц/811/2265/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

позивача ОСОБА_1

та його представника адвоката Крета О.І.;

відповідачки ОСОБА_2

та її представника адвоката Кінаша З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 27 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив (посилаючись на пункт 3 частини 1 статті 83 Сімейного кодексу України) припинити стягнення аліментів на утримання колишньої непрацездатної дружини, ОСОБА_2 , у розмірі 1/7 частини всіх видів заробітку позивача.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 08.11.2021 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова шлюб між сторонами було розірвано, а постановою Львівського апеляційного суду від 28.06.2022 року ухвалено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/7 частини всіх доходів. Однак, позивач вважає, що підстави для стягнення аліментів відсутні, так як відповідачка до укладення шлюбу із позивачем не повідомляла йому про своє захворювання та інвалідність, а відтак приховала ці обставини до укладення шлюбу з позивачем (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 115-116).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що судом не враховано того, що частиною 1 статті 30 СК України встановлено, що наречені зобов`язані повідомити один одного про стан свого здоров`я, а частиною 3 статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» - що орган державної реєстрації актів цивільного стану, що прийняв заяву про реєстрацію шлюбу, зобов`язаний ознайомити наречених з (зокрема) обов`язком повідомити один одному про стан свого здоров`я, а у «матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б могли підтвердити про те, що Відповідач виконав свій обов`язок, закріплений в ст. 30 Сімейного кодексу та повідомив Позивача про наявність групи інвалідності» (а.с. 120-124).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони відповідачки і її представника, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланням на пункт 3 частини 1 статті 83 Сімейного кодексу (СК) України, яким встановлено, що рішенням суду може бути (зокрема) позбавлено одного з подружжя права на утримання, якщо непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу.

Приховування є умисною дією або бездіяльністю.

Тобто, як вбачається з наведеного, для позбавлення права на утримання того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, інший з подружжя повинен довести суду належними та допустимими доказами факт того, що при реєстрації шлюбу згаданих осіб непрацездатність або тяжка хвороба були умисно прихованими.

Матеріалами справи стверджується, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі більше 13 років, а саме: з 20.09.2008 року по 08.11.2021 року, коли такий саме за позовом ОСОБА_1 було розірвано рішенням Залізничного районного суду міста Львова. Як вбачається з описової та мотивувальної частин згаданого рішення суду, позивач ОСОБА_1 при розірванні шлюбу не посилався на те, що відповідачка при реєстрації їхнього шлюбу не повідомляла його про свої захворювання та інвалідність (а.с. 11-12).

Як вбачається з описової та мотивувальної частин рішення Залізничного районного суду міста Львова від 31 січня 2022 року по справі № 462/7455/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, відповідач у своєму відзиві на заявлений до нього позов нічого не зазначав про наявність обставин, які передбачені пунктом 3 частини 1 статті 83 СК України (а.с. 155-159).

Так само, як не зазначав про наявність цих обставин в ході апеляційного розгляду справи по перегляду вищезгаданого рішення Залізничного районного суду міста Львова від 31 січня 2022 року, за підсумками якого судом 28 червня 2022 року і було винесено постанову, якою було присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/7 частини всіх видів його заробітку.

Матеріали справи не містять доказів, які можна було б визнати належними та допустимими, якими б стверджувалась та обставина, що відповідачка ОСОБА_2 при реєстрації у вересні 2008 року шлюбу з ОСОБА_1 умисно приховала від останнього факт наявності у неї інвалідності.

Крім цього, позовна заява ОСОБА_1 , як матеріали справи в цілому, не містить також даних про те, що з часу ухвалення судом постанови про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів (28.06.2022 року) і на момент звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом (17.02.2023 року), тобто за 7 (сім) місяців, виникли обставини, передбачені статтею 82 СК України, за яких можна було б припинити право ОСОБА_2 на отримання аліментів від ОСОБА_1 .

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (а, відтак, для задоволення позовних вимог) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 27 червня 2023 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 20 листопада 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.