ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/1020/22
номер провадження 2/695/299/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря Оніщенко Н.В.

представника третьої особи адвоката Ульянова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 16.05.2022р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Відповідач ОСОБА_2 звернулась із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ, яка надійшла до суду 02.08.2022р., в якій просила суд визнати за ОСОБА_2 , ОСОБА_1 право спільної сумісної власності подружжя на будинок за адресою АДРЕСА_1 в ідеальних частках 1/2 до 1/2.

На підставі ст. 30 ЦПК України, оскільки майно, з приводу якого виник спір, знаходиться на території Золотоніського району, ухвалою суду від 01.02.2023 року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду, первісну та зустрічну позовні заяви об`єднано в одне провадження, здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.07.2023 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду на 06.09.2023 року о 11.00 годині.

У судові засідання 06.09.2023р. та 01.11.2023р. позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не направила, будь-яких клопотань, заяв чи скарг суду не надала.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом у судове засідання не з`явився. Від представника позивача, адвоката Яцюка М.В. до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, первісну позовну заяву підтримав повністю, вимоги зустрічного позову не визнав.

Представник третьої особи, адвокат Ульянов С.М. просив зустрічний позов ОСОБА_2 залишити без розгляду, оскільки позивач за зустрічним позовом повторно без будь-яких причин не з`явилася в судове засідання, про причини своєї неявки суд не повідомила, жодних клопотань суду не надала, участь свого представника в судовому засіданні не забезпечила.

Суд, вирішуючи питання розгляду справи за відсутності сторін, встановив наступне.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Частиною третьою статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтями 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).

У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частина п`ята статті 223 ЦПК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи позивач за зустрічним позовом повторно не прибула у судові засідання, що призначались на 06.09.2023 та на 01.11.2023 року, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за відсутності сторони позивача до суду не направила.

ОСОБА_2 належним чином була повідомлення про дату та час розгляду справи, оскільки на її адресу, яка вказана нею у зустрічній позовній заяві направлялися судові повістки, які вручені не були та повернулися до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Крім того, позивачем у зустрічній позовній заяві вказувався номер мобільного телефону на який направлялися відповідні СМС повідомлення про час та дату розгляду справи, які були доставлені на вказаний ОСОБА_4 номер телефону, що стверджується відповідними довідками про доставку СМС повідомлень.

Крім того, судом здійснювався виклик ОСОБА_2 шляхом оголошення на офіційному сайті суду.

Інших адрес місця проживання позивачки за зустрічним позовом, номерів мобільних телефонів матеріали справи не містять та самою ОСОБА_2 не повідомлялося.

Отже судом вжито усіх можливих заходів для належного повідомлення ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи, а з урахуванням того, що ОСОБА_2 подавала 02.08.2022р. заяву про відкладення розгляду справи та подала зустрічну позовну заяву, остання належно обізнана про розгляд справи в суді, її суть та характер позовних вимог.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 9901/949/18 (провадження № 11-1179заі19) та від 27 травня 2020 року у справі № 9901/11/19 (провадження № 11-122заі20) викладено правову позицію про те, що загальнообов`язкові процесуальні правила є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності і відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідача, який вимушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2022 року у справі № 753/8582/19-ц (провадження № 61-20040св21).

У своїй постанові від 22.05.2019 року по справі №310/12817/13 Верховний Суд зазначив, що кожен учасник процесу зобов`язаний добросовісно здійснювати свої процесуальні права і процесуальні обов`язки. Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Суд зауважив, що правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

У своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У рішеннях у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що, реалізуючи пункт1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо доступності правосуддя, держави - учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішення від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналіз зазначених норм процесуального права та судової практики свідчить про те, що учасник справи не може відмовитися від свого права на участь в судових засіданнях за принципом мовчання, його волевиявлення щодо цього має бути формалізовано.

Правове значення для прийняття судом рішення про залишення позову без розгляду з підстави нез`явлення позивача у судове засідання, передбаченої цими нормами процесуального права, має одночасна наявність таких обставин: 1) належне повідомлення судом позивача про час і місце судового засідання; 2) неявка позивача в судове засідання або неповідомлення позивачем суду причин його неявки в судове засідання; 3) неподання позивачем суду заяви про розгляд справи за його відсутності.

Неявка позивача або його представника в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки може означати втрату позивачем юридичного інтересу до розгляду його справи судом.

Разом з цим, у разі, якщо позивач не з`явився в судове засідання, однак, повідомив суду інформацію про причини своєї неявки, суд має здійснити оцінку поважності таких причин. За відсутності такого повідомлення суд приймає рішення про залишення заяви без розгляду.

Питання поважності причин неявки є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються відповідні обставини. Поважними причинами є лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язуються з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення певної процесуальної дії.

У постановах Верховного Суду: від 11 січня 2023 року у справі № 500/3032/18 (провадження № 61-19742св21),від 12 січня 2023 року у справі № 205/3009/16 (провадження № 61-6033св22), від 14 лютого 2023 року у справі № 947/15909/21 (провадження № 61-10773св22) зазначено, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні.

Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами, що презюмується.

Суд зобов`язаний припиняти недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема забезпечує захист інтересів відповідача, який змушений витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Як зазначено вище, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судові засідання не з`явилась повторно, була належним чином повідомлена про розгляд справи за адресою, вказаною у позовній заяві, її неявка має ознаки повторності, заяви про розгляд справи у відсутності сторони позивача до суду не направила.

Таким чином, зустрічному позивачу було відомо про два останні судові засідання, однак до суду вона не з`явилася і заяви про розгляд справи за його відсутності не подавала.

За таких обставин суд, урахувавши, що справа тривалий час перебуває на розгляді в суді, її розгляд неодноразово відкладався, зустрічний позивач, будучи повідомленою про дату і час розгляду справи, двічі поспіль не з`явилася у судове засідання, дійшов висновку про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частин 1 статті 257 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 257 ЦПК України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

На підставі зазначеного та керуючись п. 3 ч. 1 ст. 257, п. 9 ч. 1 ст.257 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю подружжя та його поділ залишити без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомленого позивача.

Роз`яснити позивачу, що залишення заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом 15 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений головуючим 06 листопада 2023 року.

Суддя : Середа Л.В.