Справа №333/7397/23
Провадження №2/333/3322/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Меркулової М.М.,

представника позивача - адвоката Мельникової А.А.,

представника відповідача - адвоката Мазур О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 01.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач із відповідачем перебували у шлюбі з 02 серпня 2014 року. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає із позивачем.

ОСОБА_1 тимчасово не працює, матеріально не забезпечена, потребує допомоги. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина. Відповідач є приватним підприємцем, отримує значний заробіток, інших аліментних зобов`язань не має і в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

ОСОБА_1 не зверталася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів з часу розірвання шлюбу, у зв`язку з тим, що відповідач обіцяв позивачу надаватиматеріальну допомогу на утримання сина добровільно, але свої обіцянки відповідач невиконав. Вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на її користь наутримання сина за минулий час, тобто за останні 3 роки, що передбаченозаконодавством України.

Ухвалою суду від 05.09.2023 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження.

15.09.2023 року представником відповідача адвокатом Мазур О.С. до суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що відповідач ОСОБА_2 вважає необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини аліменти в розмірі 5000 гривень щомісячно на утримання сина. Позивачем не доведено, що аліменти в розмірі 10000 грн. є необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів позивач виходила не від потреб дитини, а від свого особистого матеріального стану. Тимчасова непрацездатність позивача не є підставою для стягнення аліментів на утримання дитини в завищеному розмірі для забезпечення, в тому числі власного утримання позивачки.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Виходячи з заявлених вимог позивачки, враховуючи участь обох батьків в рівній мірі в виконанні обов`язку з утримання дитини, витрати позивачки щомісячно на утримання восьмирічного сина ОСОБА_4 , нібито становлять 20 000, 00 гривень. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження розміру щомісячних витрат на дитину, які, начебто, несе позивач в такому розмірі. Крім того, доходи відповідача як фізичної особи підприємця не дозволяють йому сплачувати аліменти в заявленому розмірі.

Щодо стягнення аліментів за минулий час (з 01.09.2020 до 01.09.2023) просить відмовити. Обґрунтовує тим, що відповідно до статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: 1) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; 2) ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Позивачка долучила до позовної заяви лист на адресу відповідача датований 29.08.2023 року (тобто за два дні до подання позову), в якому вона просить відповідача «припинити ухилятися від виконання батьківських обов`язків». Вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували вжиття нею заходів протягом останніх трьох років щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати або невиконання домовленості сторін щодо участі в утриманні дитини. Факти, викладені в позовній заяві щодо ухилення відповідача від утримання сина спростовуються письмовими доказами, доданими до відзиву, квитанціями про переказ грошових коштів на банківський рахунок позивачки, скріншотами додатку «Приват 24», з яких вбачається переказ грошових коштів в спірний період, скріншотом листування сторін в месенджері «Вайбер», що підтверджує номер карти позивачки, який вона повідомляла відповідачу і на який регулярно здійснювались відповідні платежі з призначенням платежу «аліменти дитині».

Таким чином, позивач не надала належних і допустимих доказів, що вона вживала

заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а останній ухилявся від їх сплати, більш того, позивач зазначила в позові обставини, які не відповідають дійсності, чим фактично намагалася ввести в оману суд.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, її інтереси представляла адвокат Мельникова А.А., яка підтримала позовні вимоги, зазначила, що після розірвання шлюбу відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини або надав її нерегулярно. Вона неодноразово зверталась до нього щоб виплати були у добровільному поряду, зверталась і письмово, просила виплатити аліменти і за минулий час, за останні три роки. До відзиву були наданні документи, які зі слів відповідача підтверджують надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Проте, позивач ці документи не визнає, зазначає, що це була виплата боргу який існував між ними як подружжям ще за час перебування у шлюбі, тобто він їй повертав саме ці кошти, а не сплачував аліменти. Вважає достатнім для забезпечення дитини буде сума у розмірі 10000 грн., крім того просить суд стягнути аліменти за минулий час.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, його інтереси представляла адвокат Мазур О.С., яка зазначила, що позов визнають частково, просять задовольнити вимоги з дня подання позову 01.09.2023 року. Вважають необхідним та достатнім будуть аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно, зважаючи на те, що і у позивача, і у відповідача є рівний обов`язок по утриманню дитини. Жодних доказів витрат на дитину щомісячно у розмірі 20000 грн. матеріали справи не містять. Крім того, тимчасова непрацездатність позивача не є підставою для утримання аліментів. Вона зобов`язана утримувати свою дитину в тій самій мірі як і відповідач. ОСОБА_2 приймає добровільну участь в утриманні дитини, купує взуття, одяг, бере дитину до себе і витрачає додаткові кошти окрім аліментів.

Щодо аліментів за минулий час, категорично заперечують. Такі суми стягуються якщо відповідач ухилився від аліментів, та якщо позивач доведе що вона зверталась та намагалась вжити заходів щодо одержання аліментів від відповідача. До позову доданий лист від 29.08.2023 року, з яким вона звернулась до відповідача за 2 дні до звернення до суду, інших заходів звернення позивач не надала. Є наявні квитанції щодо надання коштів позивачу, у деяких навіть є призначення платежу. Будь-яких цивільно-правових зобов`язань між сторонами не існує і доказів цього не надано. У зв`язку з чим просять суд відмовити у задоволені цих вимог, стягнути аліменти у розмірі 5000 грн. щомісячно з дати подання позову.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 02.08.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі. Прізвище після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 та ОСОБА_5 » (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.9).

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2018 року, шлюб зареєстрований 02.08.2014 року між сторонами розірваний (а.с.11).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені виданого 20.12.2018 року, ОСОБА_6 після розірвання шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.5).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_3 зареєстрований та проживає разом із матір`ю.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За таких обставин, встановивши, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на її утримання.

Пунктом 3 частини 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_2 має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини.

Аліменти - це кошти для утримання, які закон зобов`язує платити одного з батьків неповнолітньої дитини. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2023 рік установлено у 2023 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Тому з урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим позовні вимоги ОСОБА_1 в частині утримання дитини задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн.щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 30.08.2023 року до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на дитину є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини.

Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Щодо позовної вимоги позивача ОСОБА_1 за минулий час, суд зазначає наступне.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Слід зазначити, що ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальними правилами Сімейного кодексу України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять жодних доказів, що позивачка вживала до подачі вказаного позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2 ст.191 СК України.

Таким чином, підстави для стягнення аліментів з відповідача за попередній період відсутні, а тому така позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України в діючій редакції, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Беручи до уваги, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що при винесення рішення суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, вважає за можливе стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 гривень.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215,224-228 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи з 30 серпня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, в іншій частині вимог - відмовити.

Рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному обов`язковому виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в сумі 1073,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м.Запоріжжя Л.О. Варнавська