КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 754/666/22
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8557/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Мостова Г.І., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопатіна Костянтина Олександровича на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Деснянського районного суду міста Києва Саламон О.Б.,

у цивільній справі №754/666/22 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2022 року Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 за результатами розгляду якого, з урахуванням подальших уточнень, просило стягнути:

заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 818 грн. 62 коп.;

заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2 254 грн. 16 коп.;

заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 33 294 грн. 40 коп.,

заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 9 838 грн. 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що з 01 травня 2018 року на підставі ліцензії, виданої розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством з надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Києві. На виконання вимог Закону ним було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року. Право вимоги на стягнення заборгованості, що виникли до 01 травня 2018 року позивач отримав на підставі договору відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 укладеним з ПАТ «Київенерго» 11 жовтня 2018 року. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 . Від отримання зазначених послуг, відповідачі, у встановленому законом порядку, не відмовлялися. Однак кошти за отримані послуги, своєчасно та в повному обсязі не сплачували, у зв`язку з чим, у них утворилася заборгованість. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість з 01 травня 2018 року в розмірі 16 642 грн. 20 коп. з послуг із централізованого постачання теплової енергії та 4 919 грн. 20 коп. за послуги з постачання гарячої води та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 135 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість з 01 травня 2018 року в розмірі по 8 323 грн. 60 коп. з кожного за послуги з централізованого постачання теплової енергії та з кожного по 2 459 грн. 60 коп. за послуги з постачання гарячої води та витрати по сплаті судового збору у розмірі з кожного по 567 грн. 50 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за спожиті послуги до 01 травня 2018 року, представник КП «Київтеплоенерго» - Лопатін К.О. подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив, рішення суду у вказаній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з відповідачів заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 818 грн. 62 коп. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 290 грн. 32 коп. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що судом першої інстанції неправильно застосував строки позовної давності. Вказуючи, що як вбачається з детального розрахунку заборгованості за спожиті послуги, заборгованість за централізоване опалення у розмірі 818 грн. 62 коп. утворилася в квітні 2018 року, що не підпадає під період застосування строку позовної давності. Крім того, судом не враховано п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, строки, визначені статтями, зокрема, 257 ЦК України продовжуються на час дії такого карантину. Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги, спожитих до березня 2017 року, не пропущено.

29 травня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Спаського А.Ю. на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому, останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вказуючи, що 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року, яким визначено, що процесуальні строки, що були продовжені у зв`язку зі встановленням карантину, закінчуються через 20 днів. Таким чином, дія норм закону, на який посилається позивач у апеляційній скарзі, охоплювала період з 30 березня 2020 року по 06 серпня 2020 року. Разом з тим, із позовною заявою до суду позивач звернувся у листопаді 2021 року, тобто з пропуском с троку позовної давності.

09 червня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу у якій скаржник зазначає, що строк позовної давності слід відраховувати з березня 2020 року, таким чином, трьохрічний термін припадає на березень 2017 року.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У апеляційній скарзі містилося клопотання скаржника про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, у задоволенні якого, ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2023 року було відмовлено.

В подальшому, заперечень щодо розгляду справи в порядку письмового провадження від сторін у справі не надходило.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 818 грн. 62 коп. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 290 грн. 32 коп., а відтак, виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядається судом апеляційної інстанції лише у зазначених частинах.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за спожиті послуги до 01 травня 2018 року, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатньо доказів, які вказують на наявність у відповідачів заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, при цьому відповідачами зазначена заборгованість не спростована. Вказуючи, що право вимоги зі сплати заборгованості за період до 01 травня 2018 року до позивача перейшло від ПАТ «Київенерго» за договором відступлення права вимоги, однак з позовом про її стягнення комунальне підприємство звернулося лише 17 січня 2022 року, тобто з пропуском трьохрічного строку для звернення за захистом порушеного права, про застосування якої було заявлено стороною відповідача. Судом було взято до уваги продовження строків розгляду справи у зв`язку з карантинними обмеженнями, у зв`язку з чим, суд вважав, що перебіг позовної давності має обраховуватись починаючи з 12 березня 2017 року. При цьому, суд зазначив, що у наданих позивачем додатках до договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), відображено лише загальний розмір заборгованості та відсутні відомості щодо точного періоду заборгованості до 2018 року, у зв`язку з чим, вважав за необхідне відмовити у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за спожиті послуги до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Однак, погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції в повній мірі неможливо, виходячи з наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за: частини - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 березня 1993 року; частина - ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого 29 квітня 1993 року (а.с. 37, 38, 39).

Згідно інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи від 30 січня 2023 року, у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_1 з 05 січня 1985 року; ОСОБА_2 з 30 січня 2023 року; ОСОБА_3 з 26 листопада 2009 року (а.с. 81, 82, 83)

Послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаною адресою до 01 травня 2018 року надавалися ПАТ «Київенерго», з 01 травня 2018 року - КП «Київтеплоенерго».

06 серпня 2014 року у газеті «Хрещатик» № 111 (4511) опубліковано повідомлення про договір приєднання про надання КП «Київенерго», як виконавцем, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, розроблені для фізичних осіб, що є власниками/квартиронаймачами у багатоквартирному житловому будинку, складений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630. За вказаним договором ПАТ «Київенерго» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (а.с. 18).

28 березня 2018 року у газеті «Хрещатик» № 34 (5085) опубліковано повідомлення про договір приєднання про надання КП «Київтеплоенерго», як виконавцем, послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Повідомленням визначено, що відповідно до норм ст. 634 ЦК України, договір приєднання вважається акцептованим усіма споживача, які у встановленому порядку не надали заперечення щодо умов цього договору (а.с. 19).

Так, відповідно до положень ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VІІІ.

Відповідно до положень ст.1 Закону України №1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст.13 Закону України №1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно приписів ст.1 вказаного Закону, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 1 ч.1, п.1, 5 ч. 3, ст. 20 цього Закону, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України №1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України №2189-VІІІ, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно п. 1 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України №2189-VІІІ, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, зокрема, просив стягнути з відповідачів заборгованість за послугу з централізованого опалення у сумі 818 грн. 62 коп. та централізованого постачання гарячої води у сумі 1 290 грн. 32 коп., що утворилася до 01 травня 2018 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у період з 01 липня 2015 року по 01 травня 2018 року відповідачі були споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , постачальником яких, було ПАТ «Київенерго». Доказів на підтвердження того, що відповідачі не отримували вказані послуги, чи отримували їх у неповному обсязі, матеріали справи не містять.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачами своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати зазначених послуг, утворилась заборгованість.

Детальний розрахунок заборгованості, міститься у долученому позивачем до матеріалів справі розрахунку (а.с. 73-74), що має повний і чіткий розмір нарахувань за кожен місяць по вищезазначеним видам послуг, дієві тарифи встановлені на послуги, правильність якого, відповідачами не заперечувалось.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Київтеплоенерго» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №603-18 та №602-18, відповідно до умов якого ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло права грошової вимоги до споживачів з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання (основний борг, в тому числі той, що є предметом судового розгляду та/або підтверджений судовим рішенням (судовими рішеннями) як такий, що підлягає стягненню із споживача (споживачів), а також будь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань (неустойка (штраф, пеня), 3% річних, інфляційні нарахування, судові витрати, витрати, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень, в тому числі визначені рішеннями суду.

Згідно з п.1.2 вказаного договору, перелік споживачів та склад вимог (неустойка (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційні нарахування, судові та інші витрати, витрати на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-які інші без виключень та обмежень) у вже розпочатих судових спорах та/або рішеннях суду та/або виконавчих провадженнях зазначаються у додатках №1, №2, №3 та №4 до цього договору (а.с. 13-15).

Згідно витягу з додатку №2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за надану послугу з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 818 грн. 62 коп. (а.с.16).

Згідно витягу з додатку №2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року № 602-18, у ОСОБА_1 наявна заборгованість за надану послугу з централізованого гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 2 254 грн. 16 коп. (а.с.17).

Отже, оскільки ПАТ «Київенерго» відступило КП «Київтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховану за адресою: АДРЕСА_1 , до травня 2018 року, яка складається з: 818 грн. 62 коп. - централізоване опалення; 2 254 грн. 16 коп. - централізоване гаряче водопостачання, то вимоги позивача щодо стягнення зазначених коштів, є обґрунтованими.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 - адвокатом Спаським А.Ю. до суду першої інстанції було подано заяву про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за надані послуги до 01 травня 2018 року, яка була прийнята судом.

Так, відповідно до положень ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок..

Відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Оскільки обов`язок щодо сплати за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води виникає у споживача кожного місяця, позовна давність підлягає застосуванню до кожного з платежів окремо.

В той же час, заперечуючи проти застосування судом строку позовної давності, позивач посилався на п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

В подальшому, дія карантину, неодноразово продовжувалась.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Таким чином, виходячи з вимог вищенаведених норм, КП «Київтеплоенерго» в межах строку позовної давності, має право на стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 02 квітня 2017 року, а не з 12 березня 2017 року, як помилково вважав суд першої інстанції.

Згідно розрахунку заборгованості за послугу з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01 липня 2015 року по 30 листопада 2022 року, заборгованість перед позивачем за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 02 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року складає 818 грн., а за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 1 290 грн. 32 коп.

Водночас, суд першої інстанції належної оцінки зазначеному розрахунку не надав, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача заборгованості за період з 02 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за житлово-комунальні послуги в межах строку позовної давності за період з 02 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року, у наступному розмірі: з ОСОБА_1 (якій належить 1/2 квартири) - 409 грн. за послугу з централізованого опалення та 645 грн. 16 коп. за послугу з централізованого постачання гарячої води; з ОСОБА_2 (якій належить частина квартири) 204 грн. 50 коп. за послугу з централізованого опалення та 322 грн. 58 коп. за послугу з централізованого постачання гарячої води; з ОСОБА_3 (якому належить частина квартири) 204 грн. 50 коп. за послугу з централізованого опалення та 322 грн. 58 коп. за послугу з централізованого постачання гарячої води.

У відзиві на апеляційну скаргу, як на підставу для відмови у її задоволенні, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Спаського А.Ю. вказував, що 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року, яким визначено, що процесуальні строки, що були продовжені у зв`язку зі встановленням карантину, закінчуються через 20 днів. Таким чином, дія норм закону, на який посилається позивач у апеляційній скарзі, охоплювала період з 30 березня 2020 року по 06 серпня 2020 року. Разом з тим, із позовною заявою до суду позивач звернувся у листопаді 2021 року, тобто з пропуском с троку позовної давності.

Однак, вказані доводи відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, Законом України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», зокрема, встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

З вказаного вбачається, що до 06 серпня 2020 року були продовжені саме процесуальні строки, визначені ЦПК України. В той же час, визначені пунктом 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України строки визначені нормами матеріального права, зокрема, ст.ст. 257 і 258 ЦК України, жодних змін вищевказаним Законом не зазнали, а відтак, вважаються продовженими.

Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з 02 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки викладені у ньому, не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим, рішення суду у вказаній частині підлягає скасуванню із постановленням нового, про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги: з ОСОБА_1 (якій належить 1/2 квартири) - 409 грн. за послугу з централізованого опалення та 645 грн. 16 коп. за послугу з централізованого постачання гарячої води; з ОСОБА_2 (якій належить частина квартири) 204 грн. 50 коп. за послугу з централізованого опалення та 322 грн. 58 коп. за послугу з централізованого постачання гарячої води; з ОСОБА_3 (якому належить частина квартири) 204 грн. 50 коп. за послугу з централізованого опалення та 322 грн. 58 коп. за послугу з централізованого постачання гарячої води.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційноїскарги, на користь скаржника підлягає стягненню судовий збір у наступному розмірі: з ОСОБА_1 у сумі 1 702 грн. 50 коп.; з ОСОБА_2 у сумі 851 грн. 25 коп.; з ОСОБА_3 у сумі 851 грн. 25 коп.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків визначених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374-376, 381-383, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопатіна Костянтина Олександровича задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 22 березня 2023 року в частині відмови у стягненні заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надані до 01 травня 2018 року скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення, за яким:

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» () заборгованість за період з 02 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року за послугу з централізованого опалення у сумі 409 грн. та за послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 645 грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» () заборгованість за період з 02 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року за послугу з централізованого опалення у сумі 204 грн. 50 коп. та за послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 322 грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» () заборгованість за період з 02 квітня 2017 року по 30 квітня 2018 року за послугу з централізованого опалення у сумі 204 грн. 50 коп. та за послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 322 грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» () судовий збір у сумі 1 702 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» () судовий збір у сумі по 851 грн. 25 коп. з кожного відповідача.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків визначених положеннями п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: