справа № 208/1772/15-ц
№ провадження 6/208/23/23
УХВАЛА

Іменем України

30 січня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді Івченко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Оніщук Д.

розглянув матеріали заяви представника стягувача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Стребіж Г.С. «про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання» по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором», -

встановив:

У січні 2023 року представник стягувача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Стребіж Г.С. звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з заявою про видачу дублікату виконавчого документу за рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.01.2016 року по справі № 208/1772/15 за позовом Приватного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором».

В обґрунтування заявлених вимог, зазначив, що в провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходилась цивільна справа № 208/1772/15-ц за позовом AT КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Виконавчі листи по справі № 208/1772/15-ц були видані 07 жовтня 2022 року з пропущеним строком пред`явлення, тому просить визнати його пропущеним з поважних підстав та поновити.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від заявника надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Неявка учасників справи та заінтересованих осіб не є перешкодою для розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Сторони в судове засідання не з`явились. Про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від заявника надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Неявка учасників справи та заінтересованих осіб не є перешкодою для розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного.

Стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавчому документі зазначаються строк пред`явлення рішення до виконання.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 2 ст. 433 ЦПК України).

Судом встановлено, що 06.01.2016 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська розглянуто цивільну справу № 208/1772/15-ц за позовом AT КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яки у задоволенні позовних вимог було відмовлено, не погодившись з таким рішенням заяником було подано апеляційну скаргу.

06.09.2016 року колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області скасувала рішення від 06.01.2016 року та винесла нове рішення, яким позовні вимоги заявника було задоволено частково та з відповідачів на користь заявника стягнуто солідарно заборгованість у розмірі 42307, 82 дол. США, що за курсом НБУ становить 666771, 24 грн. та судовий збір у розмірі 1827,00 грн. з кожного.

16.09.2016 року справа повернулась до суду, але лише 23.08.2022 року, тобто через 6 (шість) років заявник звернувся до суду з заявою про видачу виконавчих листів для пред`явлення їх на виконання.

07.10.2022 року представник заявника отримав виконавчі листи для пред`явлення до виконання, в яких вказано, що строк пред`явлення їх до виконання 06.09.2019 року, тобто три роки тому закінчився.

Через рік після отримання виконавчих листів, 16.10.2023 року представник заявника звертається до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч.1 ст.12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Тобто строк пред`явлення виконавчого листа до виконання починався з 06.09.2016 року і закінчувався 06.09.2019 року.

Протягом зазначеного періоду та після цього періоду, аж до 23.08.2022 року не було вчинено жодних дій по зверненню із заявою про виконання рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 2 ст. 433 ЦПК України).

Зі змісту 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення рішення суду) вбачається, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 2) виконання рішень комісій по трудових спорах - з дня видачі посвідчення на примусове виконання рішення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом. Рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання встановлюються для кожного платежу окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час винесення рішення) Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється.

З наявної копії виконавчого листа № 208/1772/15-ц року відсутні відмітки підрозділу Державної виконавчої служби про прийняття та повернення виконавчого документа згідно ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження». Тобто виконавчий лист взагалі не пред`являвся на виконання до підрозділу Державної виконавчої служби.

Аналізуючи законодавство, яким регулювались правовідносини щодо примусового виконання, вбачаються підстави стверджувати, що стягувач не скористався своїм правом на пред`явлення виконавчого листа.

Матеріали справи не містять відомостей про звернення стягувача, із заявою про видачу виконавчого листа, або поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відносно боржника, оскільки такий строк закінчився 06.09.2019 року за два роки до звернення заявника 23.08.2022 року з заявою про видачу виконавчих листів для виконання.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»),

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, відповідно до ч.1 ст.12 якого виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Тлумачення пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування його норм до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13, від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 521/21810/17, від 29 січня 2020 року у справі № 344/19847/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 242/2375/16-ц, від 15 жовтня 2020 року у справі № 202/20331/13-ц.

Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд звертає увагу, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

В свою чергу, поважними причинами визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Суд враховує, що згідно рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

В даному випадку, оскільки кредитором, не було вжито всіх заходів, щоб з розумним інтервалом часу подати виконавчий лист до виконання, та цікавитись провадженням у справі за власним позовом і вчасно пред`явити виконавчий лист до виконання, суд не вбачає підстав для поновлення пропущеного строку.

Оскільки, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для його поновлення, а тому заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.442, 446 Цивільного процесуального кодексу України, ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

постановив:

У задоволенні заяви представника стягувача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Стребіж Г.С. «про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання» по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 «про стягнення заборгованості за кредитним договором» - відмовити повністю.

Копію ухвали суду направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Повний текст рішення був складений у строк передбачений ч. 6 ст. 259 ЦПК України.

Суддя Івченко Т. П.