РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року

м. Рівне

Справа № 949/1488/21

Провадження № 22-ц/4815/1127/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 24 липня 2023 року у складі Довгого І. І., ухвалене в м. Сарни Рівненської області об 11 годині 30 хвилин, повний текст рішення складено 28 липня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 05.01.2018 року о 22 год. 20 хв. у темну пору доби ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по асфальтобетонному сухому покритті вул. Воробинської, що в м. Дубровиця Рівненської області, зі сторони вказаного населеного пункту у напрямку АЗС «Авіас», яка розташована по тій же вулиці неподалік кафе «Галант» здійснив наїзд на мотоцикл «Альфа». В результат дорожньо-транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, а мотоцикл зазнав механічних пошкоджень. Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 20.01.2022 року по справі №949/174/20 кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 було закрито на підставі ст.49 КК України, а його було звільнено від кримінальної відповідальності; цивільні позови потерпілих були залишені без розгляду. Вказувала, що від отриманих внаслідок протиправних дій відповідача травм, вона отримала ІІІ групу інвалідності, в зв`язку з чим їй зазнала моральної та матеріальної шкоди, були порушені її нормальні життєві зв`язки, вона змушена докладати додаткових зусиль щодо організації свого життя, втратила можливість постійного заробітку через з отриману травму та вимушена досі проходити реабілітацію. Просила суд стягнути зі ОСОБА_2 на свою користь 150 000,00 грн. моральної шкоди та 12 011,00 грн. матеріальної шкоди.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 24 липня 2023 року вказаний позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 150 000 гривень моральної шкоди та 13 011 гривень матеріальної шкоди. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь держави 1 630 гривень 11 копійок судових витрат.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди вмотивоване положеннями ст. 1187 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, та обґрунтоване тими обставинами, що відповідач ОСОБА_2 , будучи володільцем автомобіля Mitsubishi Pajero, р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Воробинській в м. Дубровиця Рівненської області, здійснив наїзд на мотоцикл «Альфа» під керуванням ОСОБА_3 та з пасажиром ОСОБА_1 , завдав останній тілесних ушкоджень, для лікування яких та була змушена нести матеріальні витрати. Судом враховано, що відкрите за фактом ДТП кримінальне провадження відносно позивача було закрите у зв`язку із закінченням строку давності, тобто з нереабілітуючих підстав.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди вмотивоване положеннями ст. 23 ЦК України, котра встановлює право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та обґрунтоване тим, що внаслідок наїзду автомобіля Mitsubishi Pajero, р.н. НОМЕР_1 , на мотоцикл, пасажиром якого була позивачка, вона зазнала ушкоджень здоров`я, потребувала додаткових коштів та зусиль для відновлення здоров`я, організації свого життя та побуту, втратила можливість заробітку, вимушена періодично проходити реабілітацію, що пов`язане з певним моральним дискомфортом та стражданнями.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що місцевий суд при вирішенні цього спору формально підійшов до питання необхідності встановлення обставин справи та поклав у основу рішення ухвалу Зарічненського районного суду Рівненської області від 20.01.2021 року про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строку давності та закрито кримінально провадження, тобто із нереабілітуючих підстав. Звертає увагу, що преюдиційність цього судового рішення має в даному випадку значення лише в частині звільнення його від кримінальної відповідальності, а не в частині доведення факту винуватості у вчиненні ДТП. Вважає, що суд безпідставно звільнив позивачку від обов`язку доказування, взявши до уваги її твердження щодо розміру матеріальної шкоди, який і стягнув оскаржуваним рішенням, без будь-яких документальних доказів. Додає до апеляційної скарги копії чеків та платіжних доручень, які вважав втраченими на момент ухвалення оскаржуваного рішення, оскільки вони перебували в його захисника в кримінальному провадженні адвоката Лазарчука М.В., який був мобілізований та загинув у м. Бахмут в травні 2023 року, і зазначені документи були передані йому родиною загиблого лише в серпні 2023 року. Зазначає, що копії чеків підтверджують понесення ним витрат на оплату медикаментів та інших лікарських призначень позивачки та її сина. Зауважує, що під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні позивачка та її син письмово відмовилися від будь-яких претензій матеріального чи морального характеру. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 05.01.2018 року о 22 год. 20 хв. у темну пору доби ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по асфальтобетонному сухому покритті вул. Воробинської, що в м. Дубровиця Рівненської області, зі сторони вказаного населеного пункту у напрямку АЗС «Авіас», яка розташована по тій же вулиці неподалік кафе «Галант» здійснив наїзд на мотоцикл «Альфа». В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди водій та пасажир мотоцикла ОСОБА_3 та ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, а мотоцикл зазнав механічних пошкоджень.

Ухвалою Зарічненського районного суду Рівненської області від 20.01.2021 року, яка набрала законної сили 27.05.2021 року, звільнено ОСОБА_2 на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України у зв`язку з закінченням строку давності, а кримінальне провадження №0000026 від 12.01.2018 року закрито.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказувала, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 їй завдана матеріальна шкода у вигляді понесених витрат на лікування, а також пов`язана із цим моральна шкода.

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, що має місце в даному випадку, оскільки позивач керував транспортним засобом, а відповідач була пасажиром іншого транспортного засобу, врегульоване положеннями ст. 1188 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як зазначено в ухвалі Зарічненського районного суду Рівненської області від 20.01.2021 року котра набрала законної сили 27.05.2021 року, і котрою ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, 05.01.2018 року о 22 год. 20 хв. у темну пору доби ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по асфальтобетонному сухому покритті вул. Воробинської, що в м. Дубровиця Рівненської області, зі сторони вказаного населеного пункту у напрямку АЗС «Авіас», яка розташована по тій же вулиці неподалік кафе «Галант», здійснив наїзд на мотоцикл «Альфа», в результаті чого водій та пасажир мотоцикла ОСОБА_3 та ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня важкості, а мотоцикл зазнав механічних пошкоджень.

Тобто, відповідач ОСОБА_2 є тією особою, внаслідок дій якої позивачка ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 зазнали шкоди.

ОСОБА_2 звільнений на підставі ст.49 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності, тобто із нереабілітуючих підстав.

У п. 14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід врахувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовується в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодування реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, згідно якої, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 (справа № 147/66/17) ґрунтуються на дотриманні загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності і розумності, як при застосуванні закону, так і при здійсненні учасниками цивільних відносин своїх прав та виконанні обов`язків.

Покликання апелянта як на безпідставність позовних вимог на те, що його вина не встановлена вироком суду чи іншим судовим рішенням, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечить нормам закону. Так, кримінальне провадження №0000026 від 12.01.2018 року закрито на підставі його заяви, виправдувального вироку немає. Закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Така позиція узгоджується з висновками, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року № 3. Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, 15 травня 2019 року, у справі № 617/609/15-к, 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, 10 червня2021 року, у справі № 640/11750/17, 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19 тощо.

З огляду на наведене, апеляційний суд доходить висновку, що відповідач ОСОБА_2 є особою, яка у відповідності до положень.1 ч. 1 ст. 1188 ЦПК України, яка зобов`язана відшкодувати шкоду позивачці ОСОБА_1 ..

Згідно довідки Дубровицької ЦРЛ від 19.10.2021 встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 05.01.2018р. по 02.02.2018р. та їй призначалось відповідне лікування, що підтверджується листком лікарських призначень.

ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності з 27.01.2020 року і довічно, загальне захворювання з ураженням ОРА. Згідно висновку непрацездатна по віку. Рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування в травматолога та оперативне лікування, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК.

Разом з тим, жодних документальних підтверджень на понесення витрат на оплату медичного обслуговування та придбання лікарських препаратів позивачкою не надано.

Натомість, апелянтом до апеляційної скарги долучено копії чеків, з яких вбачається, що витрати по оплаті лікарських призначень та медичних препаратів для ОСОБА_1 та її сина в загальній сумі 38 383,55 грн. оплачені саме відповідачем ОСОБА_2 .

Долучені докази апеляційний суд бере до уваги як належні, оскільки у судовому засіданні встановлено, що вони не могли бути подані відповідачем до суду першої інстанції, у зв`язку з тим, що знаходилися у його захисника в кримінальному провадженні адвоката Лазарчука Миколи Васильовича, який в травні 2023 року загинув у м. Бахмут під час російсько-української війни, і які були передані його родичами відповідачу у серпні 2023 року.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд відхиляє позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди як такі, що не підтверджені належними, достатніми і достовірними доказами в розумінні ст. 76-80 ЦПК України.

В частині вимог про відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачці в результаті дорожньо-транспортної пригоди, апеляційний суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог в залежності від характеру та обсягу заподіяних Позивачу моральних та фізичних страждань. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Право особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає за умови наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи дану позовну вимогу, суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом збагачення позивача, а тому стягнення морального відшкодування в розмірі 75 000,00, на думку апеляційного суду, відповідає принципу справедливості та розумності, враховуючи обставини завдання шкоди позивачці, тривалість зусиль для відновлення своїх порушених прав. При цьому суд враховує, що це відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховується те, що не можна відшкодувати моральну шкоду в повному обсязі, так як не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір буде мати суто умовний вираз. У будь якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватний нанесеній моральній шкоді.

Оцінюючи встановлені обставини, досліджені докази в сукупності із нормами закону, що їх регулюють, апеляційний суд приходить до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в частині вимог позивача про відшкодування матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 24 липня 2023 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 листопада 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Шимків С. С.