ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1653/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/952/23 Категорія: 304090200 Крива Ю.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

03.03.2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вищезазначеним позовом в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 70678 грн. 86 коп., та понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2684 грн. в примусовому порядку.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що 06 грудня 2007 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву б/н від 06 грудня 2007 року. Відповідач отримав кредитну картку, йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 57000 грн.

Вказує, що свої зобов`язання за договором він виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а останній в порушення норм закону та умов договору свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями у зв`язку з чим, станом на 21 січня 2023 року має заборгованість в розмірі 70678 грн. 86 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 57815 грн. 21 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом 12863 грн. 65 коп.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 57815 грн. 21 коп. заборгованості за тілом кредиту та 2195 грн. 50 коп. судового збору, а всього 60010 (шістдесят тисяч десять) грн. 71 (сімдесят одну) коп.

У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в сумі 12863 грн. 65 коп. - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.08.2023 року у справі № 703/952/23 в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом у розмірі 12863,65 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу про стягнення процентів за користування кредитом задовольнити в повному обсязі. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитом, проте суд на даний доказ уваги не звернув та цілком безпідставно зазначив, що стягнення заборгованості за процентами є необґрунтованим, оскільки вони не встановлені умовами договору.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що базова процентна ставка за користування кредитом зазначена безпосередньо в підписаній відповідачем заяві, а тому умови кредитування щодо сплати процентів належним чином погоджені із відповідачем.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення місцевого суду оскаржується в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом у розмірі 12863,65 грн., а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Судом при розгляді справи встановлено, що 06 грудня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту б/н, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на умовах, викладених в Умовах та правилах надання банківських послуг та тарифах банку у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок.

Як встановлено з оглянутої судом анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 06 грудня 2007 року, довідки про зміну кредитного ліміту та про надані картки ОСОБА_1 оформив в ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжну картку та отримав кредит (а.с. 21,22,23).

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач ОСОБА_1 згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що знаходяться в рекламному буклеті, становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Із довідки про зміну кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що відповідачу встановлено початковий кредитний ліміт в розмірі 800 грн., старт карткового рахунку відбувся 06 грудня 2007 року. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 57000 грн.

Факт отримання та користування кредитними коштами підтверджується випискою за договором б/н, укладеним з відповідачем за період з 15 жовтня 2007 року по 23 січня 2023 року (а.с. 47-76).

Із розрахунку заборгованості, наданого банком вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за простроченими відсотками за користування кредитом станом на 21 січня 2023 року становить 12863 грн. 65 коп. (а.с.16-20).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua.

Однак, суд першої інстанції вірно зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк».

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому, у анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06 грудня 2007 року розмір відсотків за прострочення зобов`язання не зазначений.

Таким чином, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідача, а відтак достовірно не підтверджують вказаних обставин, що і було зазначено судом першої інстанції.

Що стосується оцінки Паспорту споживчого кредиту, наданого позивачем на підтвердження позовних вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Судом вірно встановлено, що в Паспорті споживчого кредиту зазначена інформація з основних умов кредитування з урахуванням побажань споживача залежно від типу картки, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача за вказаними видами карток, порядок повернення кредиту та наслідки прострочення виконання (невиконання) зобов`язань за договором про споживчий кредит.

Крім того, в цьому Паспорті зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Тобто, Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме по собі підписання відповідачем Паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг не можуть бути підставою для стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

У зв`язку з вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, з чим і погоджується колегія суддів.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення прострочених відсотків за кредитним договором № б/н від 06 грудня 2007 року в розмірі 12863 грн. 65 коп.

Що стосується посилання скаржника в апеляційній скарзі на Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», колегія суддів виходить з наступного.

Так в матеріалах справи наявна Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.24). Вказана довідка передбачає базову відсоткову ставку в місяць (нараховується на залишок заборгованості 3,0 %).

Однак, в матеріалах справи не міститься жодних належних доказів, що вказана Довідка відноситься до Анкети заяви від 06.12.2007 року ОСОБА_1 , як і безпосередньо неможливо встановити із самої Анкети-заяви, що Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» має взаємозв`язок із відкритим кредитним лімітом ОСОБА_2 на підставі якого утворилася заборгованість, та той факт, що боржнику було видано саме кредитну картку «Універсальна 30 днів пільгового періоду».

При цьому, колегія суддів акцентує увагу на тому, що з матеріалів справи вбачається, а саме з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 06.12.2007 року (а.с.16), відсотки нараховувалися боржнику у розмірі 3,50% за 2020 рік, за 2021 рік 3,40%, попри те, що у Довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вказано базову відсоткову ставку в місяць 3,0%.

Таким чином, колегія суддів приходиться до висновку, що скаржником не надано належних доказів стосовного узгодження умов договору між сторонами, що стосується відсоткової ставки за користування кредитом, не доведено що Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» відноситься до Анкети-Заяви від 06.12.2007 року, як і той факт, що ОСОБА_1 було видано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення відсотків за користування кредитом.

Не є коректними й доречними посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 29.07.2020 року (справа № 753/10779/16-ц), від 12 лютого 2020 року (справа № 136/840/17), від 22 липня 2020 року (справа № 189/2109/18), правові висновки яких обумовлені іншими обставинами.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід залишити без задоволення, а заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2023 року без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді