провадження № 2/336/3933/2023
УХВАЛА

іменем України

17 листопада 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Петренко Л.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи ЄУН 337/4890/23 (провадження № 2/336/3933/2023) за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

16 листопада 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, в порядку статті 31 ЦПК України, з Хортицького районного суду міста Запоріжжя надійшли матеріали позовної заяви акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

08.09.2023 року АТ КБ «Приватбанк» в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С. звернувся до Хортицького районного суду міста Запоріжжя з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 62 621,86 грн., а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

В позовній заяві вказано, що місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ухвали судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 26 вересня 2023 року позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя (вулиця Чарівна, 117А, Запоріжжя, Запорізька область, 69071).

Мотивуючи таке рішення суддя зазначив, що відповідно до вимог ч.1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

За змістом частини 1 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

Висновок про те, що довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи можна визнати документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування особи під час визначення підсудності розгляду справ, відповідає викладеним у постановах Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17, від 02 вересня 2019 року у справі № 753/20939/17, провадження № 61-12898св18.

Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС у Запорізькій області (Вх.№17213 від 25.09.2023) відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Департамент соціального захисту населення №4483/04-29 від 14.09.2023 (Вх.№17343 від 26.09.2023) відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в базі ЄІБД ВПО Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, особа проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Адреса місця перебування відповідача відносяться до Шевченківського району міста Запоріжжя.

Враховуючи, що зареєстроване місце проживання відповідача є Вознесенівський район м. Запоріжжя, дана позовна заява підсудна Шевченківському районному суду м. Запоріжжя.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що вона підлягає поверненню до Хортицького районного суду міста Запоріжжя.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з положеннями частини першої статті 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб», абзацом 2 пункту 1 якої визначено, що довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з пунктом 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 (далі Правила № 207), в редакції, яка була чинна до 15.08.2017, відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист, а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2017 № 579 внесено зміни до пункту 9 Правил № 207, а саме виключено в абзаці першому слова «та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи». Вказана постанова набрала з чинності 16.08.2017 року.

Отже, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не належить до переліку документів, до якого вноситься інформація про зареєстроване місце проживання/перебування особи.

При цьому, згідно з положеннями Закону № 1706-VII, Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, процес видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка переміщується з тимчасового окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, стосується виключно самої внутрішньо переміщеної особи та уповноваженого органу. Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку у заяві про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи зазначаються відомості про зареєстроване місце проживання та адреса фактичного проживання, повідомлена цією особою. Зазначена інформація має облікове значення.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Порядку створення, ведення та доступу до відомостей Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 № 646, якщо інформація про внутрішньо переміщену особу вноситься до бази даних уперше, автоматично формується унікальний номер запису, який відображається в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка), згідно з додатком до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

Враховуючи форму довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, визначеної у додатку 2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, в ній зазначаються прізвище, ім`я, по батькові особи; дата і місце народження; стать; серія, номер (у разі наявності), дата видачі паспорта громадянина України, ким і коли виданий/дані про документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини; відомості про законного представника, що супроводжує малолітню дитину, недієздатну особу або особу, дієздатність якої обмежена; зареєстроване місце проживання; фактичне місце проживання/перебування.

Таким чином, в довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи йде розмежування зареєстрованого місця проживання та фактичного місця проживання.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суддя приходить до висновку, що наявна в матеріалах справи відповідь Департаменту соціального захисту населення №4483/04-29 від 14.09.2023 (Вх.№17343 від 26.09.2023) про те, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в базі ЄІБД ВПО Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, особа проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання/перебування відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки підтверджує лише факт внутрішнього переміщення особи та взяття її на облік.

Відповідно до загального правила про підсудність за ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування відповідача, якщо інше не передбачено законом.

В позовній заяві вказано, що місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту, яка міститься в матеріалах справи.

Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС у Запорізькій області (Вх.№17213 від 25.09.2023) відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, позивач скористався своїм процесуальним правом щодо подання позовної заяви за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Під підсудністю у цивільному процесуальному праві розуміють інститут (тобто сукупність правових норм), який регулює віднесення справ, які підлягають розгляду судами цивільної юрисдикції, до відання конкретного суду судової системи України для розгляду по першій інстанції. Тобто, визначити підсудність цивільної справи означає встановити компетентний, належний суд у цій справі.

Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС у Запорізькій області (Вх.№17213 від 25.09.2023) відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані відомості зазначені в паспорті Громадянки України ОСОБА_1 .

З огляду на місце реєстрації відповідача дана справа підсудна Михайлівському районному суду Запорізької області, який не здійснює правосуддя, оскільки розташований на тимчасово окупованій території.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року N 1207-VII, у разі неможливості здійснення правосуддя судами, розташованими на тимчасово окупованих територіях, територіальна підсудність судових справ, що розглядаються у таких судах, визначається в порядку, передбаченому частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з метою забезпечення доступу до правосуддя, дотримання розумних строків під час розгляду справ Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14.09.2022 року № 49/0/9-22 змінено територіальну підсудність справ судів Запорізької області шляхом внесення змін до розпоряджень Голови Верховного Суду від 10 березня 2022 року № 4/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», від 12 березня 2022 року № 5/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізької області)» та від 14 березня 2022 року № 7/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Запорізької та Харківської областей)», визначивши територіальну підсудність судових справ, зокрема змінено територіальну підсудність справ Михайлівського районного суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності їх справ за Хортицьким районним судом м. Запоріжжя.

В даному випадку змінено територіальну підсудність справ Михайлівського районного суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності їх справ за Хортицьким районним судом м. Запоріжжя.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року N 1207-VII, суди згідно із встановленою цим Законом підсудністю та відповідно до вимог процесуального законодавства здійснюють розгляд справ та вирішують процесуальні питання, які виникають після ухвалення судового рішення.

Суддя передаючи справу за підсудністю Шевченківському районному суду м. Запоріжжя вказує, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в базі ЄІБД ВПО Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради, особа проживає за адресою: АДРЕСА_2 (відповідь Департаменту соціального захисту населення №4483/04-29 від 14.09.2023 (Вх.№17343 від 26.09.2023), адреса місця перебування відповідача відносяться до Шевченківського району міста Запоріжжя.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС у Запорізькій області (Вх.№17213 від 25.09.2023) відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані відомості зазначені в паспорті Громадянки України ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, де надано визначення термінів: -місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги;

-місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги.

На даний час декларування та реєстрація місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні регулюється виключно Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року N 1871-IX, який набрав чинності 01.12.2021 року.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 року N 1871-IX, реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

В свою чергу, ч. 1 ст. 4 цього Закону передбачає, що особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).

Частиною 6 статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» також визначено, що реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності.

В свою чергу пунктом 5-1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року N 5492-VI, до Єдиного державного демографічного реєстру вноситься інформація про особу, зокрема відомості про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи, зняття особи з реєстрації місця проживання або про зміну місця проживання (перебування) особи.

Таким чином, зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч. 1-2 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року N 1706-VII, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

При цьому, ч. 1 ст. 4-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року N 1706-VII передбачає, що облік внутрішньо переміщених осіб здійснюється у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Таким чином, адреса: АДРЕСА_2 , є місцем фактичного проживання відповідача, як взятої на облік внутрішньо переміщеної особи.

У зв`язку з чим суд вважає, що адреса фактичного проживання взятої на облік внутрішньо переміщеної особи не є тотожнім поняттю зареєстрованого або задекларованого місця проживання (перебування) особи, а також не підміняє його за своєю суттю, оскільки такі облік і декларація/реєстрація мають різну мету та правові наслідки.

Крім того, такий висновок суду підтверджує і зміст самих положень ч. 2 ст. 6 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року N 1706-VII, якими врегульовано порядок внесення відомостей про зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на підставі документів, що підтверджують реєстрацію місця проживання, або відомостей, внесених до документів особи, які підлягають обміну, а також може використовуватися інформація з Державного реєстру виборців, Єдиного державного демографічного реєстру, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, реєстрів територіальних громад, Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.

З огляду на зазначене суд вважає, що фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи не змінює і тимчасово не підмінює задеклароване або зареєстроване місця проживання (перебування) цієї особи.

Таким чином, враховуючи наведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що надана позивачем довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не є документом, який підтверджує зареєстроване місце перебування відповідача.

Аналогічне містить Постанова Верховного суду від 20.08.2020 року справа N 712/14819/17, адміністративне провадження N К/9901/46427/18, де зазначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до статті 4 Закону N 1706-VII, підтверджує факт внутрішнього переміщення цієї особи. Однак цей документ, в розумінні законів N 595-VIII, 1382-IV, не є документом, який підтверджує зареєстроване місце проживання особи, за якими можна визначити його виборчу адресу (як виборця).

Отже, вирішення спору має здійснюватись за переконанням судді в суді за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Позивач скористався своїм процесуальним правом щодо подання позовної заяви за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

В даному випадку застосовуються загальні правила підсудності за зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Згідно відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС у Запорізькій області (Вх.№17213 від 25.09.2023) відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що справа передана до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з порушенням вимог ст. 31 ЦПК України, а тому підлягає поверненню до Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

Керуючись ст. ст. 27, 31, 32, 187, 258-261, 353-354 ЦПК України, суддя, -

постановив:

Повернути цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за підсудністю до Хортицького районного суду м. Запоріжжя.

Копію ухвали про передачу справи за підсудністю направити учасникам процесу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: Л.В. Петренко