Справа №345/5000/23
Провадження № 2/345/1271/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.11.2023 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Онушканича В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовом Калуської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою в розмірі орендної плати за землю, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, а саме просить: стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Калуської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати за землю в сумі 197 826, 89 грн. за період з 01.09.2020 року по 31.08.2023 року; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь Калуської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки в розмірі орендної плати за землю в сумі 197 826, 89 грн. за період з 01.09.2020 року по 31.08.2023 року;

а також стягнути з відповідачів судовий збір.

Позов мотивує тим, що 11.01.2012 року відповідачі набули права часткової власності на об`єкт нерухомого майна (паливний склад), що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Кожному з відповідачів належить по 1/2 частині вказаного майна. Даний об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці комунальної власності, площею 0,5404 га, кадастровий номер :42:004:0001. Відповідачі використовують земельну ділянку, як власники нерухомого майна, яке на ній знаходиться. При цьому правовстановлюючих документів на землю відповідачами не оформлено. Тобто відповідачі використовують вказану земельну ділянку без достатньої правової підстави.

Калуською міською радою з урахуванням площі земельної ділянки та її нормативної грошової оцінки розраховано розмір недоотриманої орендної плати, пропорційно до часток власності відповідачів у нерухомому майні за період з 01.09.2020 року по 31.08.2023 року за фактичне використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :42:004:0001 у сумі 395 653,78 грн. Згідно інформації фінансового управління Калуської міської ради від 20.09.2023 року вказаних коштів від відповідачів на рахунок органу місцевого самоврядування не надходило. Таким чином, Калуська міська рада не отримала 395 653,78 грн., але могла б їх отримати у разі укладення між відповідачами і позивачем договору оренди на земельну ділянку комунальної власності. Отже, кошти у сумі 395 653,78 грн. є безпідставно набутим майном, які підлягають поверненню позивачу. Тому позивач змушений звернутися із вищевказаним позовом до суду.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 09.10.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної з додатками відповідачі отримали 12.10.2023 року та 13.10.2023 року. Проте у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачами не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідачі не скористалися.

За таких обставин суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що земельна ділянка, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,5404 га, кадастровий номер якої :42:004:0001, з цільовим призначенням для розмішення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Калуша, від імені якої права власника реалізує орган місцевого самоврядування - Калуська міська рада (а.с. 7, 8-10).

Відповідно до інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта (а.с.6,7) паливний склад, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, а саме кожному з них належить по 1/2 частині вказаного об`єкта.

В період з 01.09.2020 року по 31.08.2023 року, про який йде мова у позовній заяві, договору оренди спірної земельної ділянки між Калуською міською радою та відповідачами не було укладено.

Частиною 14.1.136 ст.14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки комунальної власності це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому, відповідач належні дії, спрямовані на оформлення права власності або права на постійне землекористування вказаною ділянкою не вчинив.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. А згідно з пунктом «д» частини першої статті 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом указаних приписів ЦК України та ЗК України відшкодування шкоди (збитків) є заходом відповідальності, зокрема за завдану шкоду майну чи за порушення прав власника земельної ділянки.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів глави 83 ЦК України (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником об`єкта нерухомості, який розміщений на спірній земельній ділянці, що належить до комунальної власності.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний із переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт "е" частини першої статті 141 ЗК України).

За змістом глави 15 ЗК України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України).

Виникнення права власності на жилий будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника жилого будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані.

Велика Палата Верховного Суду своїй постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц вважає, що відсутні підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок.

До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідачі на момент звернення позивача з цим позовом права власності або користування на спірну земельну ділянку не набули, проте нею фактично користуються.

Відповідно до статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, про що зазначено у пункті 288.1. статті 288 ПК України, що узгоджується з положеннями статті 125 ЗК України.

Отже, у спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, а тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

До позовної заяви позивачем додано розрахунки суми безпідставно збережених коштів у вигляді несплаченої орендної плати за користування спірною земельною ділянкою (а.с. 15,16).

З розрахунів вбачається, що при здійсненні розрахунку суми безпідставно збережених коштів у розмірі несплаченої орендної плати за користування спірною земельною ділянкою за період з 01.09.2020 року по 31.08.2023 року в сумі 395 653,78 грн. позивачем було враховано витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 12), рішення Калуської міської ради від 21.06.2018 року №1634 «Про встановлення ставок земельного податку та орендної плати на території міста Калуша» (а.с. 18-23).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Проте, в порушення вищезазначених норм цивільного процесуального права, розрахунки позивача не спростовані відповідачами, іншого розрахунку ними також не наведено.

За таких обставин, оцінюючи в сукупності зібрані про справ докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими. А тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 197 826,89 грн. безпідставно збережених коштів за використання вказаної земельної ділянки, пропорційно до розміру належних їм на праві власності часток нерухомого майна.

У відповідності зі ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню в рівних частках витрати на сплату судового збору на загальну суму 5934,81 грн., а саме з кожного по 2967,40 грн., оскільки солідарне стягнення судових витрат не передбачено діючим законодавством.

На підставі викладеного, ст.1212 ЦК України, ст.ст. 120,125, 152, 156, 206 ЗК України та керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Калуської міської ради (, юридична адреса м.Калуш, вул.І.Франка,1) безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки, площею 0,5404 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :42:004:0001, в розмірі орендної плати за землю за період з 01.09.2020 року по 31.08.2023 року в сумі 197 826,89 грн., а також 2967,40 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Калуської міської ради (, юридична адреса м.Калуш, вул.І.Франка,1) безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки, площею 0,5404 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :42:004:0001, в розмірі орендної плати за землю за період з 01.09.2020 року по 31.08.2023 року в сумі 197 826,89 грн., а також 2967,40 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 17.11.2023 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ