Провадження № 2/161/4103/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2023 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

28 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є споживачем послуг позивача на користується відповідною кредитною карткою, відкритою на його ім`я.

25 квітня 2023 року позивач отримав від відповідача вимогу про дострокове повернення всієї суми заборгованості у загальному розмірі 66 189,20 грн.

Позивач стверджує, що згідно з наданими виписками банку станом на 25 вересня 2023 року його кредиторська заборгованість становить 85 707,83 грн.

Позивач вважає, що таким чином банк порушує вимоги ст.ст.1048, 1050 ЦК України, а саме - безпідставно продовжує нараховувати договірні відсотки, після односторонньої вимоги банку повернути всю суму заборгованості (постанова Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року №444/9519/12).

Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд зобов`язати відповідача скасувати нараховані відсотки по кредитному договору №631121058 у розмірі 19 518,63 грн., тобто, починаючи з 25 квітня 2023 року, та зобов`язати відповідача припинити нарахування передбачених договором процентів за кредитом після пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив.

Позивач у відповіді на відзив фактично повторив тези свого позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких міркувань.

Судом встановлено, що 11 березня 2019 року між сторонами був укладений кредитний договір №631121058, за умовами якого позивач отримав платіжну картку зі встановленим на ній кредитним лімітом.

25 квітня 2023 року представник банку надіслав позивачу досудову вимогу про повернення заборгованості у загальному розмірі 66 189,20 грн. (а.с.4).

Одночасно, згідно з наданої з електронної системи банку виписки станом на 25 вересня 2023 року заборгованість позивача становить за обліковими даними банку 85 707,83 грн.

Також, судом встановлено, що в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області знаходиться цивільна справа №161/10264/23 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Предметом розгляду у цій справі є стягнення заборгованості у розмірі 66 189,20 грн. за тим самим кредитним договором, що і у даній справі.

Позов у цивільній справі №161/10264/23 надійшов 21 червня 2023 року, провадження у справі відкрито 22 червня 2023 року і наразі справи по суті не вирішена.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

У пунктах 57-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року №522/1528/15-ц наведена наступна правова позиція:

«Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:

кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Водночас Велика Палата Верховного Суду знову звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Зокрема, якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора, наприклад, і з тих підстав, що порука припинилася.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості унеможливлює задоволення в іншій судовій справі позову про визнання поруки припиненою, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення з поручителя кредитної заборгованості.».

Застосовуючи вищенаведену правову позицію до розглядуваних правовідносин, суд виходить з того, що між сторонами, як кредитором та боржником вже існує ініційований кредитором до подання розглядуваного позову судовий спір з приводу заборгованості, яка оскаржується боржником і у цій справі (справа №161/10264/23).

Свою правову оцінку всім взаємовідносинам сторін у цьому випадку, в тому числі і обставинам виконання кредитного договору, його умов стосовно нарахування відсотків, правової природи досудової вимоги банку від 25 квітня 2023 року і чи поширюється на неї положення ст.1050 ЦК України, суд буде надавати під час розгляду по суті цивільної справи №161/10264/23.

Оскільки кредитор (АТ «Сенс Банк») уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, а такий спір суд ще не вирішив по суті, звернення боржника ( ОСОБА_1 ) з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту, у зв`язку з чим слід відмовити у задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є Акціонерне товариство «Сенс Банк», м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк