ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7521/23 Справа № 242/37/23 Суддя у 1-й інстанції - Черков В.Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №242/37/23 за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, про встановлення факту належності документа, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Черкова В.Г.,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Селидівського міського суду Донецької області із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, посилаючись на те, що 20 жовтня 2021 року ГУ ПФУ в Луганській області винесено рішення №07, яким йому відмовлено в призначенні йому пенсії у зв`язку з невідповідністю паспортних даних, зазначених у дипломі № НОМЕР_1 від 24 липня 1987 року. Тому просив суд встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить диплом № НОМЕР_2 , який заповнений російською мовою у відмінному відмінку на ім`я « ОСОБА_1 ».

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, задоволено.

Встановлено факт, що диплом № НОМЕР_1 , виданий 24.07.1984р. на ім`я (мовою оригіналу) « ОСОБА_1 », належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення суду скасувати ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги ГУ ПФУ зазначило, що встановлення юридичного факту належності диплому необхідно заявнику для реалізації права на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, метою встановлення факту належності заявнику диплому № НОМЕР_1 виданого 24.07.1984, є отримання в подальшому заявником певного соціально-правового статусу пенсіонера, що призведе до публічно-правових відносин заявника з державою.

Судом першої інстанції не взято до уваги постанову Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц, відповідно до висновку якого, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що мають юридичне значення, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, вирішення якого належить до юрисдикції адміністративного суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що диплом № НОМЕР_1 , виданий 24.07.1984р. на ім`я (мовою оригіналу) « ОСОБА_1 ».

Рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 20.10.2021р. ОСОБА_1 у призначені пенсії було відмовлено згідно ст.32 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (відсутність трудового стажу). До загального стажу не враховано період навчання з 01.09.1984р. по 20.06.1987р. через невідповідність паспортним даним по батькові, зазначеним у дипломі № НОМЕР_1 , а саме: « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 ».

Згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 , довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, трудової книжки серії НОМЕР_4 , заповненої 01.08.2002р., водійської картки, свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначені документи видані на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Хевисчала, Ахметського району, Грузія.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню, оскільки факт належності диплому заявнику повністю доведений доказами в матеріалах справи.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У даній справі заявник просив встановити належність йому диплому, в якому по-батькові не співпадає з вказаним по-батькові у його паспорті та трудовій книжці, водійській картці.

Встановлення належності диплому заявнику необхідно для врахування до загального стажу, що надасть йому право на призначення в подальшому пенсії по інвалідності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Враховуючи вищезазначене, слід зробити висновок про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року №643/6447/19 (провадження №61-14968св20), від 03 лютого 2021 року у справі №644/9753/19 (провадження №61-14667св20), від 18 листопада 2020 року у справі №554/3600/19 (провадження №61-8937св20), від 25 листопада 2020 року у справі №636/4087/19 (провадження №61-13847св20), від 19 червня 2019 року у справі №752/20365/16-ц (провадження №61-24660св18), від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18 (провадження №61-18230св19).

Таким чином, законом прямо віднесено встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів до справ окремого провадження передбаченому главою 6 розділу IV ЦПК України.

Звертаючись до суду з цією заявою, ОСОБА_1 просив встановити факт належності йому правовстановлюючого документа, а саме диплому № НОМЕР_1 від 24.07.1987, оскільки неправильне зазначення його по-батькові у цьому документі перешкоджає зарахувати період навчання до загального стажу. Іншої можливості встановити факт належності йому диплому № НОМЕР_1 від 24.07.1987 немає.

Тобто, заявник фактично просив встановити факт належності йому диплому для підтвердження страхового (трудового) стажу.

Метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права на пенсійне забезпечення. Чинне законодавство не передбачає можливості підтвердження трудового стажу судовим рішенням.

Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

У пункті 26 наведеного вище Порядку визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

3 урахуванням наведеного, з`ясувавши обставини та надані докази, надавши ім оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для встановлення факту належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , диплому № НОМЕР_1 , виданого 24.07.1984р. на ім`я (мовою оригіналу) ОСОБА_1 ».

Посилання в апеляційній скарзі на правову позицію викладену в постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц є необґрунтованим, так як фактичні обставини у справі №290/289/22-ц є відмінними від обставин цієї справи і стосуються встановлення факту проживання однією сім`єю.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 лютого 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 12 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 15 листопада 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв