Справа № 172/361/23
Провадження № 2/172/89/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.11.2023 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Битяка І.Г. за участі секретаря судового засідання Лук`яненко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Попаснянської міської військово-цивільної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 29.06.2000 року вона разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєструвалася у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , після чого стали там мешкати. Пізніше їй стало відомо, що власник квартири ОСОБА_2 виписався з цієї квартири і переїхав на постійне місце проживання до росії. Вона протягом більше 15 років проживала з сином у вказаній квартирі, де вела домашнє господарство, підтримувала чистоту і порядок, сплачувала комунальні платежі. У зв`язку з веденням бойових дій в районі мешкання, приблизно у 2015 році вона переїхала до м. Запоріжжя, однак продовжувала сплачувати комунальні послуги на утримання квартири. Тому позивачка вважає себе такою, що безперервно, відкрито і добросовісно володіє нерухомим майном протягом вказаного часу, оскільки сплачувала за комунальні послуги (газо-, електро-, водопостачання, вивіз сміття), проводила ремонтні роботи, сусіди її добре знають і можуть підтвердити всі ці обставини. Просить суд визнати за нею право власності на квартиру, що розташована за вищевказаною адресою за набувальною давністю, судові витрати - покласти на неї.

Ухвалою від 10.03.2023 року провадження у справі відкрито та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_4 надав суду заяву про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника, позов просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи у їх відсутність не скористалися та не повідомили суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого.

Позивачка з 29.06.2000 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту ОСОБА_1 , домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 .

Також у вказаному житлі зареєстровані колишній чоловік позивачки ОСОБА_5 та їх син ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 28.05.1997 року, яке видане Дистанцією цивільних споруд на підставі розпорядження № 52 від 28.05.1997 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2

ОСОБА_2 знятий з реєстрації за вказаною адресою 05.06.2000 року.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надала суду копії квитанцій про сплату коштів за утримання Приватним підприємством «Елітжитлком» будинку за адресою: АДРЕСА_3 , анкети-заяви про приєднання до договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 09.01.2019 року, договору про надання послуг з управління і утримання будинків і при будинкових територій від 23.04.2012 року, акту про пломбування електролічильника від 28.08.2012 року.

ОСОБА_1 та її син ОСОБА_3 є внутрішньо переміщеними особами з 25.08.2015 року і з 11.03.2016 року відповідно.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України).

За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність).

У постанові від 20 червня 2018 року № 172/318/16-ц Верховний Суд висловив правову позицію про те, що враховуючи зміст вимог статті 344 ЦК України, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, безтитульність, відкритість та безперервність володіння; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_1 у 2010 році вже зверталася до суду за захистом своїх порушених прав, а саме: з позовом про визнання договору купівлі-продажу зазначеної вище квартири дісним та визнання права власності на квартиру, однак судовим рішенням їй було відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки вона не довела належними доказами, що ОСОБА_2 написав розписку з метою укладення договору купівлі-продажу та отримав за це кошти і сама розписка не створює права позивачки на цю квартиру, так як договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Зокрема, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (ст. 16 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_1 звернулася до суду з метою захисту свого права вже з позовом про визнання права власності за набувальною давністю на вищевказану квартиру.

Суд, аналізуючи наведені у цій справі обставини в їх сукупності та встановлені судом факти, зазначає, що ОСОБА_1 протягом більше десяти років володіє квартирою АДРЕСА_2 добросовісно, відкрито і безперервно, підтримує її у належному стані, оплачує комунальні послуги, що дає суду підстави застосувати у цій справі відповідні правові норми до відносин з набуття права власності за набувальною давністю.

Суд вважає, що іншим чином, ніж звернення до суду з цим позовом, позивачка не зможе захистити свої права.

Враховуючи викладене, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю, тому позов слід задовольнити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 328, 344 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 211, 247, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В

1. Позов ОСОБА_1 до Попаснянської міської військово-цивільної адміністрації, ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

3. Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.Г. Битяк