Справа № 576/2743/23
Провадження № 2/576/469/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2023 року м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сапона О.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовЙ`язання повернути автомобіль, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що з листопада 2021 року по березень 2022 року вони разом з відповідачем ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В цей період її сином ОСОБА_3 як подарунок матері, було придбано автомобіль ВАЗ 21114, вартість якого становила 32000 грн., та був оформлений на ім`я позивача. У березні 2022 року відповідач без дозволу позивача забрав автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і використовує його на власний розсуд, незаконно володіючи ним. За таких обставин позивач просить зобов`язати ОСОБА_2 повернути автомобіль марки ВАЗ 21114, державний номер НОМЕР_1 , та стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 25 вересня 2023 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, суть якого зводиться що того, що позивач вже зверталась до суду з таким же позовом і їй було відмовлено, а зараз вона подала до суду позов тотожний попередньому, змінивши лише формулювання позовних вимог. Зауважує, що спірний автомобіль набутий під час спільного проживання з позивачем і належить їм на праві спільної сумісної власності. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що належне їй майно вибуло з її володіння саме поза її волею або, що воно знаходиться безпосередньо у володінні відповідача. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

За таких обставин суд приходить до висновку про можливість вирішення справи за наявними матеріалами у відповідності до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №5676/21/037924 від 25 листопада 2021 року є власником автомобіля марки «ВАЗ 21114, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , що також підтверджується відповідним актом огляду реалізованого транспортного засобу від 25.11.2021 року. Ціна транспортного засобу складала 32000.

Згідно листа територіального сервісного центру МВС №6350 в Харківській області станом на 12.09.2023 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований транспортний засіб марки ВАЗ 21114 2006 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 .

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно достатті 41 Конституції Українита п. 2 ч. 1 ст.3, ст.321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зістаттею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У постанові від 12.06.2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 52 ЗК України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого не власника. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, що підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача. Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

У такій справі необхідно встановити обставини, що мають засвідчити правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, а саме: підтверджують його право власності або інше речове право титульного володільця на витребуване майно; вибуття майна з володіння позивача; наявність майна в натурі у володінні відповідача; відсутність у відповідача правових підстав для володіння цим майном. Такі правові позиції щодо особливостей віндикації та обсягів доведення у справах за позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння неодноразово викладалися Верховним Судом, зокрема у постановах від 15.05.2018 року у справі № 923/630/17, від 29.01.2019 року у справі № 911/3312/17, від 02.04.2019 року у справі № 911/737/18, від 19.06.2019 року у справі № 914/1671/17, від 27.08.2019 року у справі № 925/366/18.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15- ц (провадження № 61-4812св18) вказав, що "застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

У постанові Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 910/13536/19 визначено, що для застосування передбаченого ст. 387 ЦК України правового механізму відновлення порушеного права власності необхідним є встановлення наступних обставин у їх сукупності: існування в натурі індивідуально визначеного майна з ідентифікуючими ознаками на момент подачі позову та прийняття судом рішення про його витребування; наявність підтвердженого права власності або права законного володіння у позивача на відповідне майно; відсутність у власника чи титульного володільця можливості здійснювати фактичне володіння цим майном через те, що відповідач на момент подачі позову та прийняття рішення у справі фактично тримає його у себе; відсутність договірних відносин між позивачем і відповідачем, оскільки в протилежному випадку застосовуються зобов`язально-правові способи захисту права власності.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області по справі №576/2303/22 від 04.05.2023 року, яке набрало законної сили, встановлено, що згідно постанови старшого дізнавача сектору дізнання відділу поліції №1 (м. Глухів) Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області від 12.10.2022 року про закриття кримінального провадження, спірний автомобіль був придбаний та зареєстрований під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується їх показами та показами свідків. Кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Також, факт придбання спірного автомобіля під час спільного проживання сторін не оспорюється ані позивачем, ані відповідачем.

Відповідно ст. 74 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не проживають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

За змістом ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 цієї ж статті, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази, не підтверджують наявності обставин, що обґрунтовують її позовні вимоги щодо підтвердження наявності майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутності в останнього правових підстав для володіння цим майном, а тому в позові слід відмовити за безпідставністю, оскільки судом встановлено, що автомобіль придбано під час спільного проживання сторін однією сім`єю, що вочевидь виключає чуже незаконне володіння.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 178, 247, 274-279, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , до ОСОБА_2 , проживаючого по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зобов`язання повернути автомобіль, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Глухівського міськрайонного суду О.В.Сапон