Справа № 629/3276/23
Номер провадження 2/629/644/23
13.11.2023 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Цендри Н.В., за участю секретаря Саченко К.М., адвокатів Смірнової Н.А., Свистуна А.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про подій майна подружжя, суд -
22 червня 2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні.
13 липня 2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просила позов задовольнити у повному обсязі, мотивуючи тим, що посилання відповідача про те, що однокімнатну квартиру, загальною площею 35,7 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , останній придбав для своєї матері - ОСОБА_5 є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вказана квартира була придбана за період шлюбу - 18.11.2020 року. При посвідченні договору купівлі-продажу квартири вона надавала свою згоду на придбання такого майна. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 . Будь-які докази щодо придбання вказаної квартири ОСОБА_5 або для ОСОБА_5 , щодо реєстрації за останньою права власності на вказану квартиру матеріали справи не містять і відповідачем таких доказів не надано. А тому, такі аргументи відповідача є надуманими, недоведеними належними доказами, спрямованими на зменшення сукупної маси майна подружжя. Зазначає, що 04.05.2023 року відповідачем було придбано трикімнатну квартиру, загальною площею 70,7 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 . Право власності на вказану квартиру зареєстровано за матір`ю відповідача - ОСОБА_5 . 3 урахуванням цього, зібрані у справі докази вказують на те, що мати відповідача ОСОБА_5 має у своїй власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 , але аж ніяк квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , яка є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Загалом, відповідач не спростував належними та допустимими доказами, що майно, яке є предметом спору, не є спільним сумісним майном подружжя. Крім того, позивач зазначає, що земельна ділянка, однокімнатна квартира, загальною площею 35.7 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; трикімнатна квартиру, загальною площею 66,2 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_5 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А отже підлягають поділу між подружжям. Надані відповідачем перші аркуші сторінок висновку про вартість об`єктів спору, а саме земельної ділянки та трикімнатної квартири, є неналежними доказами у справі, з огляду на їх неповноту та неможливість перевірки змісту такого висновку. Крім того, при проведенні таких оцінок оцінювачу не був наданий доступ до об`єкту. Крім того, в рахунок спростування вартості однокімнатної квартири відповідач взагалі не надав свій висновок щодо вартості такого майна. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на факт добровільної сплати аліментів на неповнолітніх дітей. Однак такі аргументи ніяк не впливають на заявлені позовні вимоги, а навпаки відображають байдужість відповідача до своїх дітей та намагання мінімізувати свої зобов`язання щодо належного та повноцінного матеріального утримання дітей. Зазначає, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на дітей у збільшеному розмірі, проте відповідач уникає таких дій, що свідчить про байдуже та відчужене ставлення останнього до дітей та неналежне виконання обов`язку щодо їх утримання. Таким чином, факт проживання дітей разом із нею, недостатність сплачуваних відповідачем аліментів слугують підставою для відступлення від презумпції рівності часток подружжя при вирішенні спору про поділ спільного майна подружжя.
25 липня 2023 року до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, мотивуючи тим, що міркування викладенні в відповіді на відзив є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Так, факт придбання квартири за адресою: АДРЕСА_4 , взагалі не може бути предметом цього спору, так як по-перше: вона придбана його матір`ю, а по-друге: вона придбана після набрання законної сили рішення суду про їх розлучення. Твердження, ОСОБА_1 , про те, що 04.05.2023 року він нібито придбав квартиру, виглядає, як спроба ввести в оману суд. Звертав увагу, що жодного доказу про придбання квартири за адресою: АДРЕСА_4 , позивачем не надано. На підтвердження вартості майна, що підлягає поділу, позивачем було надано звіти про оцінку майна. Висновки, які маються в цих звітах суперечать висновкам, які були надані ним разом з відзивом на позов. Він пропонував ОСОБА_1 поділити їх майно наступним шляхом: їй разом з дітьми залишити трикімнатну квартиру, однокімнатну квартиру, вважає, такою, що не підлягає поділу, так як вона фактично належить його матері, а земельну ділянку залишити йому, але його колишня дружина не погодилася на це. З оціночної вартості майна, вбачається, що вартість трикімнатної квартири вдвічі більша вартості земельної ділянки і однокімнатної квартири разом узятих. Все зазначене свідчить про те, що під час намагання урегулювати спірні відношення мирним шляхом, не порушена жодна норма діючого законодавства і жодна норма суспільної моралі щодо мирного розподілу майна. Щодо аліментів, які отримує ОСОБА_1 , зазначає, що він сплачує їх добровільно і їх розмір складає понад 50% від його заробітної плати, що узгоджується з вимогами чинного законодавства. Перерахування щомісячно коштів старшому сину ОСОБА_6 в розмірі 5000 грн. та добровільна сплата аліментів відображає його турботу про своїх дітей. Крім того, вважає, що ОСОБА_1 задовольняє той стан речей, який існує зараз, щодо надання ним фінансової допомоги. Щомісяця передає кошти в сумі 8500 грн., та купляє одяг і інші речі на потреби дітей.
04 вересня 2023 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, судом було встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
06 вересня 2006 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21.03.2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. (а.с.17).
Під час шлюбу, у сторін по справі народилися спільні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується ксерокопіями свідоцтв про народження (а.с. 10,14).
Після припинення шлюбних відносин діти проживають разом з позивачем ОСОБА_1 у кв. АДРЕСА_6 .
Згідно копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Степанчук Н.О., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу 17 травня 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1506, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності №3540159 (а.с.18-20,21-22).
Згідно копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Даниленко Н.В., приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу 18 листопада 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за №1526, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №233102930 (а.с.23-25,26).
З Звіту про оцінку майна, який був наданий позивачем вбачається, що оціночна (ринкова) вартість 3- кімнатної квартири загальною площею 66,2 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 26.04.2023 року складає 265380 грн. (а.с.34-42)
З Звіту про оцінку вартості майна, який був наданий позивачем вбачається, що оціночна (ринкова) вартість 1- кімнатної квартири загальною площею 35,7 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 26.04.2023 року складає 280400 грн. (а.с.43-51)
З звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_8 від 26.06.2023 року, який був наданий відповідачем,вбачається, що ринкова вартість квартири загальною площею 66,2 м2, за адресою: АДРЕСА_3 , складає 560100 грн. (а.с.81,120-132)
Свідок ОСОБА_5 , мама відповідача, в судовому засіданні повідомила, що коли син одружився, думала що він з невісткою будуть жити в с.Таранівка, але вони пішли на квартиру. Вона з батьком купили квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Батько хотів зробити договір дарування на сина, однак вона ( ОСОБА_5 ) заперечувала, бо діти разом жили, тому був укладений договір купівлі-продажу. Згодом продала квартиру в с.Таранівка за 7500 доларів та купила однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_2 , за 9000 доларів, придбати дану квартиру допомагала донька та онука. Квартиру оформили на сина, «бо скільки їй залишилось, щоб потім не було волокіти». Повідомила, що у трьохкімнатній квартирі був зроблений перед початком війни був зроблений ремонт. На ремонт витрачено близько 500 тис. грн.. Землю купили для будування дачі. На цей час дача не побудована.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (пункт 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Відповідно до ч. 3 статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Стаття 372 ч. 2 абз. 1 ЦК України передбачає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
У зв`язку з поділом майна в натурі за кожною із сторін визнається право особистої приватної власності та припиняється право спільної сумісної власності на майно відповідно до частини третьої статті 172 ЦК України, у якій зазначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
В силу ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Судом встановлено, що сім`я сторін розпалася і шлюб між подружжям розірвано, від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу проживають з позивачкою, в трикімнатній квартирі, яка облаштована для проживання дітей. Відповідач добровільно сплачує кошти на утримання дітей в розмірі 3500,00 грн. Однак позивачка вважає, що 3500,00 грн. не достатньо коштів на утримання двох дітей, тому на даний час вона звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.
З огляду на встановлені судом обставини та положення статті 70 СК України, проживання дітей з позивачем, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивач не довела.
Суд не приймає до уваги твердження відповідача та свідка ОСОБА_5 про те, що однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , придбана за кошти ОСОБА_5 , оскільки самі по собі твердження про придбання спірної квартири за її кошти не можуть бути підставою для визнання права особистої власності на спірну квартиру за відповідачем. Відповідачем в порушення вимог ст. 84 ЦПК України, не надано належних доказів, на підтвердження того, що матір продала квартиру в с.Таранівка та за власні кошти придбала однокімнатну квартиру. Крім того, ОСОБА_5 повинна була розуміти, що при оформленні квартири на сина під час шлюбу, дане майно належатиме подружжю на праві спільної сумісної власності.
Разом з тим, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не заперечує проти залишення позивачці та дітям, трикімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 та просить залишити за ним однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , проти чого не заперечувала позивачка. Тобто в судовому засіданні сторони домовились щодо порядку поділу однокімнатної та трикімнатної квартири, тому суд, враховуючи думку сторін, вважає за можливе поділити спільні сумісні квартири, визнавши за позивачкою право власності на трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , а за відповідачем - однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
При поділі трикімнатної квартири, суд бере до уваги, звіт про оцінку майна від 26.06.2023 року, який був наданий відповідачем, та не бере до уваги звіт наданий позивачкою з наступних підстав.
Згідно звіту про оцінку майна, який був наданий позивачем, оціночна (ринкова) вартість 3- кімнатної квартири загальною площею 66,2 м2, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , станом на 26.04.2023 року складає 265380 грн. (а.с.34-42)
Відповідно до звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_8 від 26.06.2023 року, який був наданий відповідачем, ринкова вартість квартири загальною площею 66,2 м2, за адресою: АДРЕСА_3 , складає 560100 грн. (а.с.81,120-132)
З тексту звіту про оцінку майна, який був наданий позивачем, з розділу «Обмеження та застереження» вбачається, що звіт виконано для цілей оподаткування відповідно до ст. 172 ПК України. Звіт може бути використаний виключно з метою, яка в ньому вказана. Замовник має право посилатися на висновки, викладені в цьому звіті і використовувати їх виключно з відміченою метою. Замовник самостійно відповідає за усі юридично значимі рішення, прийняті ним у зв`язку Звітом, а також за використання результатів оцінки з метою, яка не передбачена цим Звітом. Тобто вказаний Звіт не можна брати до уваги при поділі майна подружжя, оскільки даний Звіт виконано для цілей оподаткування відповідно до ст. 172 ПК України.
Крім того, у відповіді на відзив позивач зазначає, що наданий відповідачем висновок про вартість трикімнатної квартири, є неналежними доказами, оскільки зокрема при проведенні оцінки оцінювачу не був наданий доступ до об`єкту. При цьому у звіті наданому позивачем, яка мешкає в трикімнатній квартирі, має постійний доступ до неї, в розділі «Опис об`єкту» вбачається Фізичний стан задовільний (огляд об`єкту оцінки не проводився через неможливість потрапити до квартири, фізичний стан визначений зі слів замовника). Пояснення позивача про те, що вона проходила стажування та в неї не було часу надати можливість оцінювачу потрапити до квартири, суд вважає безпідставними.
Що стосується вартості однокімнатної квартири, то відповідач не заперечував проти вартості однокімнатної квартири, визначеної у Звіті про оцінку вартості майна, який був наданий позивачем, згідно якого вартість складає 280400 грн., тому суд при винесенні даного рішення бере до уваги вказаний звіт.
Відповідно до ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22.06.2023 позивачці було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення.
Судом було встановлено, що позивач ніде не працює, має на утриманні двох дітей, які мешкають разом з нею, у зв`язку з чим враховуючи майновий стан ОСОБА_1 , суд вважає за можливе звільнити позивачку від сплати судового збору.
Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з вищевикладеним судовий збір стягнути з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 89, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про подій майна подружжя задовольнити частково.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 23.11.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя Наталія ЦЕНДРА