Справа № 548/537/23
Провадження №2/548/248/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

07.11.2023 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - Коновод О. В.

за участю : секретаря судового засідання - Манжос Т.В.

представника позивача - адвоката Гордієнка Ю.П.,

представника відповідача - адвоката Барташа М.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Горбань Владислава Володимировича, Хорольської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа з єдиним унікальним № 548/537/23 (провадження № 2/548/248/23) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Горбань Владислава Володимировича, Хорольської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним, що розглядається за правилами загального позовного провадження.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача - адвокат Барташ М.М. клопотав про направлення справи за підсудністю до Гребінківського районного суду Полтавської області , яке мотивував тим, що спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , щодо яких пред`явлені позовні вимоги, є нерухомим майном, а отже, позовні вимоги у справі мають бути пред`явлені до суду за місцезнаходженням цього нерухомого майна, яким є територія Гребінківського району.

Представник позивача - адвокат Гордієнко Ю.П., який діє в інтересах ОСОБА_1 , повноваження якого підтверджені ордером (серії ВІ № 1131703) в судовому засіданні заперечував проти передачі справи за підсудністю.

Третя особа приватний нотаріус Лубенського нотаріального округу Полтавської області Горбань В.В. при вирішенні питання про передачу справи за підсудністю поклався на розсуд суду.

Отже, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про направлення справи за підсудність або відмовлення у задоволенні цього клопотання, перевіривши їх доказами, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять наявні в ній письмові докази, - суд вважає, що клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Барташа М.М. - щодо направлення справи за підсудністю підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Також статтею 55 Конституції України проголошено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зміст цього права полягає у тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналогічне вбачаєтьсяй урішенні КонституційногоСуду України№ 9-зпвід 25.12.1997року (усправі законституційним зверненнямгромадян ОСОБА_7 , ОСОБА_8 таінших щодоофіційного тлумаченнястатей 55,64,124Конституції України(справаза зверненнямижителів містаЖовті Води),в якомувказане,що частину1статті 55Конституції Українитреба розумітитак,що кожномугарантується захистправ ісвобод усудовому порядку.Суд неможе відмовитиу правосудді,якщо громадянинУкраїни,іноземець,особа безгромадянства вважають,що їхправа ісвободи порушеніабо порушуються,створено абостворюються перешкодидля їхреалізації абомають місцеінші ущемленняправ тасвобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Отже, звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Одночасно із цим правилами прецедентної практики Європейського суду з прав людини передбачено, що кожна держава - учасниця Конвенції, реалізуючи пункт 1 її статті 6 щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, незважаючи на те, що звернення особи до суду є її абсолютним правом, однак воно повинно ґрунтуватись на приписах матеріального та процесуального законів.

Частиною 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Тому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів рівною мірою стосується й права такої особи на передачу справи з одного суду до іншого за правилами територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання. При цьому ними в розумінні приписів частини 1 статті 42 та частини 1 статті 48 цього кодексу є сторони (позивач і відповідач) й треті особи.

Як вже зазначалось раніше, частиною 1 статті 58 цивільного процесуального кодифікованого закону передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

При цьому з огляду на припис частини 1 статті 60 цього ж кодексу представником у суді може бути адвокат або законний представник, й повноваження першого як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (частина 4 статті 62 Цивільного процесуального кодексу України).

Одночасно з цим, відповідно до змісту частини 1 та 2 статті 64 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону, представник, якій має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Отже, з огляду на чинне законодавство України підсудність це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Тобто, підсудність визначає компетенцію конкретних судів всередині судової системи щодо розгляду й вирішення конкретних цивільних справ.

Зокрема, підсудність поділяється на види, серед яких виокремлено: функціональну, родову та територіальну підсудності.

Під територіальною підсудністю розуміється компетенція щодо розгляду підвідомчих судам справ між однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їхня діяльність.

Положеннями чинного цивільного процесуального законодавства України визначені правила територіальної юрисдикції (підсудності) цивільних справ, яка поділяється на:

-підсудність справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя;

-підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача;

-підсудність справ за вибором позивача;

-підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами;

-виключну підсудність.

Відтак, правилом частини 1 статті 27 Цивільного процесуальногокодексу України встановлені загальні правила територіальної підсудності, відповідно до яких позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачене законом.

Приписом статті 28 зазначеного кодифікованого акту обумовлені підстави, за наявності яких позивач має право вибору суду, до якого він має звернутись із своїм позовом, проте вибрати територіально позивач може лише той суд, який передбачений цієї нормою процесуального права й перелік зазначених підстав є вичерпним.

Втім, статтею 30 цивільного процесуального кодифікованого закону України визначені випадки виключної підсудності, яка превалює над іншими й вважається особливою, оскільки нею передбачений вичерпний перелік цивільних справ, які з урахуванням їх природи пред`являються до певного, передбаченого цивільним процесуальним законодавством, суду.

Зокрема, частиною 2 вказаної статті імперативно унормовано положення, відповідно до якого позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Натомість, абзацом 2 пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій Цивільного кодексу України немає відповідного правила.

Крім того, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 42 своєї Постанови «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Більш того, пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року визначено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 цивільного процесуального кодифікованого закону України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач просить визнати недійсним заповіт складений від імені ОСОБА_3 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 , посвідченого 11.04.2019 Приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Горбань Владиславом Володимировичем, реєстровий № 262; яким спадкодавець заповів все своє майно відповідачу ОСОБА_2 .

Відповідно до доданих копій державних актів за життя належало право власності земельні ділянки, розташовані на території Полтавської області, Лубенського (Гребінківського) району,Слободо-Петрівська сільська рада.

Відомості про інше спадкове майно ОСОБА_3 відсутні.

Враховуючи положення статті 181 ЦК України до нерухомих речей належать, зокрема, земельні ділянки.

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з пунктом 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

Листом від 16 березня 2021 року № 176/0/158-21 Верховний Суд роз`яснив, що юрисдикція місцевих районних судів поширюється на територію відповідних районів, що були ліквідовані. Суди повинні продовжувати здійснювати правосуддя в межах існуючої територіальної юрисдикції до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів.

Земельні ділянки як спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , щодо яких пред`явлені позовні вимоги, є нерухомим майном, а отже, позовні вимоги у справі мають бути пред`явлені до суду за місцезнаходженням цього нерухомого майна, яким є територія Слободо-Петрівська сільська рада Полтавської області, Лубенського (Гребінківського) району.

За таких обставин суд вважає, що справу необхідно передати для розгляду за підсудністю за місцезнаходженням спірного нерухомого майна до Гребінківського районного суду Полтавської області, оскільки справа не підсудна Хорольському районному суду Полтавської області.

Наведене свідчить про те, що суд зобов`язаний передати справу на розгляд іншому суду,якщо справа належить до виключної юрисдикції (підсудності) того,й таке прохання подано у процесуальний спосіб зогляду саме на обов`язковий у цивільному процесі принцип дизпозитивності, тобто вільне розпорядження учасниками справи своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд, а також доведене відповідними доказами, що повністю відповідають принципам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Приходячи до такого, суд ураховує, що згідно із змістом частини 2 статті 258 Цивільного процесуального кодексу України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

Аналогічна за своєю правовою природою й більш конкретизуюча процес передання справ з одного суду до іншого норма міститься у статті 31 наведеного вище нормативно-правового акту, зокрема частина 3 цієї правової норми, відповідно до якої передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 цієї статті (справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду) здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше 5 днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше 5 днів після залишення її без задоволення.

При цьому,як обумовлює правило,викладене у частинах 1 і 2 статті 32 Цивільного процесуального кодексу України,спори між судами пропідсудність не допускаються,й справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись статтею 31 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу № 548/537/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Горбань Владислава Володимировича, Хорольської державної нотаріальної контори про визнання заповіту недійсним передати на розгляд за підсудністю до Гребінківського районного суду Полтавської області (37400, Полтавська область, м. Гребінка, вул. Ярослава Мудрого, 4).

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала суду може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Хорольський районний суд Полтавської області протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: О.В. Коновод