Справа №639/3836/22
Провадження №2/639/1745/23
27 листопада 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова
в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретаря - Кравченко А.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -
29.11.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 і просить суд визнати 1/3 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за позивачем право власності на 1/6 частину у праві спільної власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. по АДРЕСА_1 .
У зв`язку з вищевикладеним, позивач вимушений звернуться до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.12.2022 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Призначено підготовче засідання.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.03.2023 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засідання 27.11.2023 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Залеська А.С. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у підготовчі та судові засідання не з`явилася, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність та відзив не подавала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.11.2023 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кучер Ю.Ю. надала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з її зайнятістю у іншому процесі 27.11.2023 року по кримінальній справі, однак належних даних про день і час розгляду іншої справи, а також виклик адвоката для її участі в судовому засіданні адвокат суду не надала, при цьому, згідно з інформацією сайту «Судова влада», на який посилалась представник відповідача, зазначена нею кримінальна справа була призначена на інший день - 28.11.2023 року. До цього судом відкладався розгляд справи за заявою представника відповідача у зв`язку з необхідністю її ознайомлення з матеріалами справи, з якою представник відповідача адвокат Кучер Ю.Ю. ознайомилась 11.07.2023 року, однак з цього часу відзив поданий не був. Отже причини повторної неявки представника відповідача не обґрунтовані належними доказами, тому не визнані судом поважними.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 28.09.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зареєстровано шлюб у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, актовий запис № 1865. Прізвища після одруження: чоловіка - ОСОБА_7 , дружини - ОСОБА_7 (а.с. 6).
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2021 року позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 28.09.2002 у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 1865. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. (а.с.7-9).
На підставі договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 13.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Кривошеїною І.М. за №498, покупці - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , що діяв від імені своїх малолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 01.03.2017 року №136, прийняли у власність 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 таким чином: ОСОБА_2 - 84/400 часток, ОСОБА_3 - 58/400, ОСОБА_4 - 58/400. Згідно п.2 договору на земельній ділянці розташовано: житловий будинок з прибудовами - літ. «А-1», загальною площею 108,5 кв. м. та житловою площею 69,0 кв.м., дві вбиральні літ. «М, Т», два сараї літ. «Б, Л», два льохи літ. «И, К», огорожа 1-5, 7-8. Продаж вищевказаної частки вчинено за суму 864000 грн. Зміст ст.ст. 229, 230, 231, 232, 234, 235, 377 ЦК України, статей 60,65 Сімейного кодексу України, сторонам роз`яснено. В п.13 договору вказано, що всі витрати за складання та оформлення цього договору сплачує ОСОБА_1 (а.с.10-11).
Як вбачається з витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі вказаного договору зареєстровано право власності на частки житлового будинку АДРЕСА_1 наступним чином: на 84/400 часток - за ОСОБА_2 , на 58/400 часток за ОСОБА_3 , на 58/400 - за ОСОБА_4 (ас.12-13).
26.01.2018 року між всіма співвласниками вказаного нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 укладено договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Кривошеїною І.М. за реєстрованим номером 223. Відповідно до вказаного договору сторони (співвласники) в тому числі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 від імені своїх малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та інші співвласники дійшли згоди, зокрема про те, що нерухоме майно, яке припадає на частку, належну ОСОБА_2 (84/400), ОСОБА_3 (58/400) та ОСОБА_4 (58/400), є таким що може самостійно використовуватися за цільовим призначенням, у зв`язку із чим сторони вирішили з метою припинення спільної часткової власності поділити нерухоме майно наступним чином: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 переходить у власність по 1/3 частці кожному житловий будинок літ. «А-1» з прибудовами загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., а саме приміщення VII - тамбур площею 0,5 кв.м, 1-1 кухня площею 6,2 кв.м., 1-3 - житлова кімната площею, 9,7 кв.м., 1-4 - житлова кімната площею 15,3 кв.м., 2-2 - передпокій площею 5,8 кв.м., 2-3 - житлова кімната площею 9,2 кв.м., 2-4 - кухня площею 5,6 кв.м. та надвірні будівлі: льох літ «И», ворота з хвірткою №1, огорожі № 7, № 9 - становлять окремий об`єкт - житловий будинок з надвірними будівлями з подальшим присвоєнням нової поштової адреси (а.с. 14-16).
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 25.04.2018 року №272 житловий будинок літ «А-1» (приміщення VII, приміщення № 1-1, № 1-3, № 1-4, № 2-2, № 2-3, №2-4 з надвірними будівлями (льохом літ «И», воротами з хвірткою №1, огорожами № 7, № 9) про АДРЕСА_2 , який визнано окремим домоволодінням, належним ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , присвоєно окрему адресу - АДРЕСА_1 (а.с. 17).

08.05.2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Сарапас Н.Б. Харківського міського нотаріального округу прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на житловий будинок, що розташований АДРЕСА_1 , розмір частки 1/3 за суб`єктом: ОСОБА_2 , податковий номер/серія, номер паспорта НОМЕР_1 , розмір частки 1/3 за суб`єктом: ОСОБА_3 , , розмір частки 1/3 за суб`єктом: ОСОБА_4 . При цьому державним реєстратором відкрито новий розділ щодо цього нерухомого майна, якому присвоєно новий реєстраційний номер - 101. Опис об`єкта: житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 34,2 кв.м., літ А-1 з надвірними будівлями льох літ. И, ворота с хвірткою №1, огорожі №7, №9 за адресою АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2018 року (а.с 18).

На підставі технічного паспорту та довідки, виданих 14.10.2020 року ТОВ «Архітектурна майстерня», приватним нотаріусом були внесені інші технічні характеристики житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкт нерухомого майна визначено, як житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею. 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. Право на 1/3 частку у спільній частковій власності на вказаний об`єкт зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 21-22).

Згідно зі звітом про оцінку майна від 25.11.2022 року, складеного ФОП ОСОБА_8 , ринкова вартість житлового будинку за надвірними будівлями АДРЕСА_1 складає 646200 грн. (а.с.23-24)

Так, відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1, 4, 5 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За змістом пункту третього частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Пунктами 23 та 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванні шлюбу, визнанні його недійсним і поділі спільного майна чоловіка й жінки» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, зокрема, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

За змістом п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності таких осіб, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч.4, 5 ст.71 Сімейного кодексу щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим відповідної суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) із таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їх спільній частковій власності.

В даному випадку вимоги про поділ в натурі неподільної речі та стягнення грошової компенсації позивачем не заявлені.

Стаття 65 СК України передбачає право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зокрема відповідно до ч.3,4 зазначеної статті для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Крім того, стаття 61 СК України визначає об`єкти права спільної сумісної власності, зокрема, я кщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Отже, за змістом чинного законодавства та судової практики, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачем не заявлялись позовні вимоги про визнання спірного нерухомого майна її особистою власністю. А також відповідачем не доведено під час розгляду справи належними і достатніми доказами факт придбання спірного майна частково або повністю за її особисті кошти.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи викладені положення закону на підставі досліджених доказів, судом встановлено, що 1/3 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. по АДРЕСА_1 придбана під час шлюбу позивача та відповідача, отже є передбачені законом підстави для визнання зазначеної частки спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідачем вказана презумпція не спростована під час розгляду справи жодними доказами, оскільки відповідач не скористалась своїм правом надати особисто або через представника відзив з відповідними запереченнями та доказами на їх підтвердження. В тому числі відповідачем не доведено факт придбання спірної нерухомості за її особисті кошти.

Більш того, з огляду на обставини укладення угод щодо спірної нерухомості, в їх укладенні брали участь як дружина відповідач, так і особисто чоловік - позивач у справі, який на діяв на той момент як законний представник в інтересах малолітніх дітей, отже можна зробити висновок, що вказані угоди укладались в інтересах сім`ї.

За таких обставин суд також приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і про визнання за ним в порядку поділу майна подружжя права власності на 1/6 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 р.).

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв`язку із задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 077,00 грн. (а.с.5).

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 43, 76-89, 131, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 57, 60, 61, 65 70, 71 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Визнати 1/3 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 107,7 кв.м., житловою площею 75,4 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1 077 (одна тисяча сімдесят сім) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 23.01.2024 року.

Суддя Н.В. Баркова