ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13643/23

Провадження № 22-ц/4820/2107/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі Управління) про стягнення моральної шкоди.

ОСОБА_1 зазначив, що постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року закрито провадження у справі №686/26243/20 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статтею 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивачу ставилось у вину те, що 14, 16 і 17 жовтня 2020 року він як власник Товариства з обмеженою відповідальністю «Браво», у приміщенні якого по АДРЕСА_1 , розташований ресторан «Роза Бар», не забезпечив його закриття, чим порушив правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічні правила і норми, передбачені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» і постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641.

В результаті протиправних дій працівників поліції щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності йому було завдано моральної шкоди, зокрема, він зазнав душевних страждань і приниження, була порушена його ділова репутація, він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Розмір завданої позивачу моральної шкоди склав 170 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на свою користь 170 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди.

Суд керувався тим, що внаслідок провадження у справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 завдано моральної шкоди. ОСОБА_1 переніс душевні страждання, були порушені його звичні життєві зв`язки, він докладав додаткові зусилля для доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення. Водночас із урахуванням принципу вимог розумності та справедливості розмір відшкодування слід визначити в сумі 10 000 грн.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Управління просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що працівники Управління під час виконання службових обов`язків у сфері забезпечення правопорядку вчиняють процесуальні дії, спрямовані лише на виявлення та фіксацію ознак адміністративних правопорушень шляхом складення протоколів про адміністративні правопорушення. Вказані протоколи є предметом оцінки органу, уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, в якості доказу вчинення такого правопорушення, вони не відносяться до рішень суб`єкта владних повноважень і не породжують жодних правових наслідків, що спрямовані на регулювання тих чи інших суспільних відносин, не змінюють, не припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин і не мають обов`язкового характеру.

Протоколи про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення складені співробітниками органу патрульної поліції, який не відноситься до оперативно-розшукових органів та органів розслідування. Під час складення цих протоколів співробітники Управління діяли на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які передбачені законом.

ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів незаконності дій відповідача, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із заподіянням йому моральної шкоди. Також ОСОБА_1 не довів настання такої шкоди.

Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про часткову обґрунтованість позову. Крім того, суд розглянув справу за відсутності представника відповідача, який уперше не з`явився в судове засідання з поважних причин.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 не подав відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

14, 16 і 17 жовтня 2020 року працівники патрульної поліції склали протоколи про адміністративне правопорушення, згідно яких у вказані дні ОСОБА_1 як власник Товариства з обмеженою відповідальністю «Браво», у приміщенні якого по вул. Свободи, 1А, в м. Хмельницькому, розташований ресторан «Роза Бар», не забезпечив його закриття, чим порушив правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічні правила і норми, передбачені Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб» і постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641, за що відповідальність передбачена статтею 44-3 КУпАП.

Ці протоколи були передані до суду для розгляду.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 листопада 2020 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 44-3 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

До основних засад (принципів) цивільного судочинства, зокрема, віднесено: розумність строків розгляду справи судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами (частина третя статті 2 ЦПК України).

За змістом частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

В силу частини четвертої статті 58 ЦПК України держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади), або через представника.

Статтею 128 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи) визначено порядок повідомлення учасників справи про судове засідання. Зокрема, суд викликає учасників справи у судове засідання, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно з частиною першою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що з метою своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи сторони, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний орган управління, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. При цьому держава повідомляється про судовий розгляд справи через указаний орган, якому судова повістка вручається під розписку.

Якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови його належного повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи по суті заявлених вимог.

Ухвалою від 6 червня 2023 року суд першої інстанції відкрив провадження у справі та визначив порядок її розгляду за правилами загального позовного провадження.

12 червня 2023 року Управління подало відзив на позов.

Після закриття підготовчого провадження ухвалою від 4 вересня 2023 року суд призначив справу до судового розгляду на 2 жовтня 2023 року об 11 годині 30 хвилин.

4 вересня 2023 року представник Управління Гринишин І.П. отримав у суді судову повістку про виклик.

Отже, представник Управління був викликаний до суду в порядку, визначеному цивільним процесуальним законом.

29 вересня 2023 року представник Управління Гринишин І.П. звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи посилаючись на свою зайнятість в іншій справі, а 2 жовтня 2023 року не з`явився в судове засідання. Натомість, у той день суд розглянув справу по суті заявлених вимог.

Оскільки Управління було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, але не забезпечило участь свого представника у цьому засіданні, то суд правомірно розглянув справу за відсутності представника відповідача.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність розгляду справи без участі представника Управління не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах процесуального закону.

б) щодо вирішення спору по суті заявлених вимог

Частиною 1 статті 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом частини першої статті 1176 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В силу частин першої та другої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Таким законом є Закон України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР).

Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (стаття 1 Закону №266/94-ВР).

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення (пункт 4 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР).

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові, серед іншого, відшкодовується моральна шкода.

Із положень частини шостої статті 1176 ЦК України слідує, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

В силу частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як передбачено частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

Право на відшкодування моральної шкоди виникає в особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадку завдання громадянинові шкоди внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, ця шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб указаних органів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені й Законом №266/94-ВР. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. При цьому потерпілому можуть бути відшкодовані як майнова шкода, так і моральна шкода.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). При цьому обов`язок відшкодувати завдану шкоду, в тому числі моральну шкоду, покладається не на орган державної влади або посадову (службову) особу, незаконними рішенням, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на державу.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії чи бездіяльність органів державної влади завдали громадянинові душевних страждань.

Як зазначила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року (справа №569/1799/16-ц), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.

Зібрані докази вказують на те, що у жовтні 2020 року здійснювалося провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Тобто, посадові особи, які ініціювали вказане провадження, вчинили протиправні дії щодо позивача.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що внаслідок незаконного здійснення адміністративного провадження ОСОБА_1 завдана моральна шкода.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано, що за наслідками неправомірних дій працівників поліції ОСОБА_1 зазнав душевних страждань, були порушені звичні для нього життєві зв`язки, що викликало необхідність вживати додаткові зусилля для організації свого життя та захисту порушеного права. При цьому судом враховано вимоги розумності та справедливості.

Отже висновок суду першої інстанції про присудження з держави Україна на користь ОСОБА_1 10 000 грн моральної шкоди є правильним.

На думку суду апеляційної інстанції, вказана сума є належною компенсацією завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, що сприятиме відновленню порушених прав останнього.

Посилання Управління на недоведеність ОСОБА_1 складу цивільного правопорушення як підстави для відшкодування шкоди, зокрема, неправомірності дій працівників поліції та факту завдання йому моральної шкоди, не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними.

Інші доводи Управління не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним в апеляційній скарзі правовим позиціям Верховного Суду щодо правових підстав відшкодування шкоди, завданої органами державної влади та їх посадовими особами.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування та зміни в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Карплюк О.І.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 30