Справа № 502/1465/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

при секретарі Нанєвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області загальною площею 7,78 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 474217, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2601 від 13.08.2001, після смерті ОСОБА_4 ,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В позові позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на вказану земельну ділянку. Відповідачі відмовились від спадкування вказаної земельної ділянки на користь позивача. Зазначає, що після того, як він звернувся до нотаріуса для оформлення спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що в нього відсутні правовстановлюючі документи. Таким чином, враховуючи те, що позивач не може реалізувати свої законні права на спадкове майно та у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи в нього відсутні, він не має іншої можливості захистити свої законні права та інтереси, а ніж звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла дружина позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 та свідоцтвом про укладення шлюбу.

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, зокрема у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області загальною площею 7,78 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 474217, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2601 від 13.08.2001.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є її чоловік позивач по справі, та діти відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які спадщину прийняли, що підтверджується матеріалами спадкової справи №576/2004, заведеної після смерті ОСОБА_4 .. Водночас, відповідачі не бажають оформлювати спадщину у вигляді вищевказаної спірної земельної ділянки, належної на праві власності спадкоємцю, на користь позивача, про що надали письмові заяви.

Позивач, як спадкоємець за законом, звернувся до нотаріальної контори за оформленням спадщини після померлої ОСОБА_4 , проте нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно ч.1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно ст..1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Водночас, враховуючи, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, його положення застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, крім того, згідно з п. 5 прикінцевих та перехідних положень цього ж Кодексу, правила книги шостої (Спадкове право) ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності.

Також згідно з ч. 1 ст. 5 цього ж Кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_4 померла до набрання чинності ЦК України від 16 січня 2003 року, у спірних правовідносинах необхідно керуватися положеннями ЦК України (в редакції 1963 року).

Нормами статті 524 ЦК України (в редакції 1963 року)передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР 1963 року позивач відноситься до спадкоємців першої черги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 305/235/17.

Таким чином, позивач спадщину прийняв, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №300/10-06 від 01.12.2021, де зазначено, що сторони на момент смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали разом з нею (дружиною та матір`ю) за однією адресою.

Також, відповідно до ч.1 ст. 6 ЦК України (в редакції 1963 року)встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов`язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом.

Тобто, за змістом ст.6 ЦК України (в редакції 1963 року)кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

У судовому засіданні достовірно встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя набула право власності на спірну земельну ділянку площею 7,78 гектарів. Позивач спадщину після смерті дружини прийняв та, враховуючи відмову від оформлення вказаної спадщини інших спадкоємців першої черги відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача, суд приходить до висновку, що право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті дружини.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Приморської сільської ради Кілійського району Одеської області загальною площею 7,78 га, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 474217, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2601 від 13.08.2001, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ,померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду..

Суддя: О.В.Березніков