ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8995/23 Справа № 213/2921/23 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Зубакової В.П., Остапенко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко Г.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні вприміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 213/2921/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», в інтересах якого діє Корнєв Максим Юрійович,

на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року, (суддя Мазуренко В.В.), ухваленого в приміщенні Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 21 серпня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Південний ГЗК» та просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, 435 000,00 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язків платежів.

В обґрунтування якого посилався на те, що з 06 травня 1988 року по 17 грудня 2004 року та з 17 грудня 2004 року по 26 серпня 2021 року вона працювала в АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» в умовах впливу шкідливих факторів на посадах пресувальником виробів з пластмас цеха з виробництва товарів народного споживання та машиніста конвеєру дробильно-транспортного комплексу, що призвело до виникнення у неї професійних захворювань. Висновком МСЕК їй встановлено 65% втрати працездатності безстроково та третю групу інвалідності безстроково. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я, потребою в постійному лікуванні, відбулись негативні зміни в її житті від яких вона зазнає моральних страждань. Вважає, що з боку відповідача повинна бути відшкодована позивачу моральна шкода, у розмірі 435 000,00 грн без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнути з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійних захворювань у розмірі 280 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішення питання щодо судового збору.

Судове рішення мотивоване тим, що визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, встановлення з 06 липня 2023 року 65% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями безстроково та третьої групи інвалідності безстроково, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також, суд врахував тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача. Суд вважав, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 280 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНИХ СКАРГ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, тому просить рішення суду змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка пропрацювала умовах впливу шкідливих факторів 33 роки 3 місяці, не зважаючи на те, що для отримання права на пільгових умовах їй достатньо було пропрацювати в таких умовах лише 10 років. Натомість шкідливі фактори, які були наявні на робочому місці позивачки не створювались відповідачем навмисно, а зумовлені відповідним видом діяльності підприємства. Позивачка звільнилася за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, а не внаслідок погіршення стану її здоров`я. Судом до спірних відносин не застосовано приписів статті 1167 ЦК України, тобто встановлення вини відповідача без її доведення. Крім того,суд не врахував, що позивачкою не надано доказу на підтвердження тяжкості змін у її житті внаслідок отриманих професійних захворювань, що як наслідок завдає позивачці моральних страждань. Сума моральної шкоди стягнена з відповідача в розмірі 280 000,00 грн. за 65% втрати працездатності, є завищеною, нічим не обґрунтованою та не узгоджується з усталеною судовою практикою по аналогічним справам.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, де вона зазначає, що розмір моральної шкоди, визначений судом у повній мірі відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності негативним наслідкам, які настали для неї внаслідок професійного захворювання. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача в судовому засіданні проти доводі апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено, що з копії трудової книжки ОСОБА_1 , 1963 року народження видно, що вона з 06 травня 1988 року по 17 грудня 2004 року та з 17 грудня 2004 року по 26 серпня 2021 року працювала в АТ «ПІВДГЗК». Звільнилася 26 серпня 2021 року за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Як видно із Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07 березня 2023 року, 12 січня 2023 року позивачу встановлені професійні захворювання, а саме: 1. Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів. 2. Сидеросилікоз першої-другої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня.

Відповідно до Акту проведено розслідування причин виникнення у ОСОБА_1 професійних захворювань стаж роботи позивача у цеху в умовах впливу шкідливих факторів 33 роки 03 місяці.

Згідно з пунктами 17,18 Акту професійні захворювання виникли за таких обставин: ОСОБА_1 працюючи в АТ "ПІВДГЗК" виконувала роботи, що характеризуються впливом пилу та важкістю праці, через недосконалість робочого місця. Причинами виникнення хронічних захворювань визнано: важкість праці та пил переважно фіброгенної дії (вміст пилу в повітрі перевищує допустимі норми).

При первинному огляді обласною МСЕК від 06 липня 2023 року ОСОБА_1 встановлено 65% втрати професійної працездатності з 05 червня 2023 року безстроково та третю групу інвалідності безстроково з 05 червня 2023 року.

Протягом 2020-2023 років позивач перебувала на лікуванні з приводу професійних захворювань.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд врахував конкретні обставини справи, встановлення з 06 липня 2023 року 65% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями безстроково та третьої групи інвалідності безстроково, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також, суд врахував тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача. Суд вважав, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 280 000,00 грн., що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що вона зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, з наступних підстав.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно статті 173 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Відповідно до пункту 17,18 Акту професійні захворювання виникли за таких обставин: ОСОБА_1 працюючи в АТ «ПІВДГЗК» виконувала роботи, що характеризуються впливом пилу та важкістю праці, через недосконалість робочого місця. Причинами виникнення хронічних захворювань визнано: важкість праці та пил переважно фіброгенної дії (вміст пилу в повітрі перевищує допустимі норми). При первинному огляді обласною МСЕК від 06 липня 2023 року ОСОБА_1 встановлено 65% втрати професійної працездатності з 05 червня 2023 року безстроково та третю групу інвалідності безстроково з 05 червня 2023 року. Протягом 2020-2023 років позивач перебувала на лікуванні з приводу професійних захворювань.

Отже, роботодавець АТ «ПІВДГЗК» під час роботи позивачки, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивачки, призвели до негативних змін в житті позивачки від яких вона зазнає моральних страждань, виникли з вини АТ «ПІВДГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійних захворювань безпідставні та суперечать вищевикладеному, оскільки згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), причиною професійних захворювань позивачки є важкість праці та пил переважно фіброгенної дії.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги частини 2 статті 153 КЗпП України та статті 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині, колегія суддів не приймає.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивачки у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно визнав, що позивачці була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються її нормальні життєві стосунки, встановлено 65% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями безстроково та третьої групи інвалідності безстроково, наслідків, що наступили.

Внаслідок професійних захворювань позивачці заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних можливостей, змінився її звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводять до порушення звичайного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для його організації.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами,.

Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано встановлення з 06 липня 2023 року 65% ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями безстроково та третьої групи інвалідності безстроково, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємствівідповідача.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст.7,19,367,374,375,382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», в інтересах якого діє Корнєв Максим Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: В.П. Зубакова

В.О. Остапенко

Повний текст постанови складено 29 листопада 2023 року.

Головуючий О.О. Тимченко