Справа № 351/934/23
Провадження № 22-ц/4808/1301/23
Головуючий у 1 інстанції КАЛИНОВСЬКИЙ М. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Баркова В.М., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Снятинського районного суду від 31 серпня 2023 року під головуванням судді Калиновського М.М. у м. Снятин,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору № б/н від 31.01.2012 укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, внаслідок чого утворилась заборгованість. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

При укладенні договору, сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Однак, ОСОБА_1 не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором №б/н від 31.01.2012 відповідач станом на 20.03.2023 має заборгованість у розмірі 36 677,87 грн, яка складається з: 30 003,41 грн - заборгованість за кредитом; 6 674,46 грн - заборгованість за відсоткам за користування кредитом.

Позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість.

Рішенням Снятинського районного суду від 31 серпня 2023 рокуу задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що відповідач підписом у заві підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Після отримання картки за умовами укладеного з банком договору відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою та отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки і користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Також відповідач звертався до банку з метою перевипуску карти та отримав такі з продовженим строком дії, якими продовжив користуватися.

Вказані обставини підтверджується, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки. З виписки банку чітко вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, знімав їх в банкоматах однак використані кредитні кошти банку не повернув.

Суду було надано конкретну редакцію Умовам та правилам надання банківських послуг, до якої приєднався відповідач, разом з наказом про її затвердження, а також до позовної заяви долучено клопотання про огляд таких на офіційному сайті банку та фіксування змісту таких на день приєднання відповідача до умов.

Отже укладення договору відповідачем у відповідності до ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, є доведеним.

Користуючись протягом тривалого часу кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення заборгованості, відповідач фактично погоджувався з Умовами та правилами, які діяли на момент укладення договору, так і після внесення змін до таких шляхом прийняття нових редакцій таких, а також Тарифів.

Відповідач не надав суду будь-яких належних чи допустимих доказів, що надані позивачем Умови та правила, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, та що він не знав про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості ним не спростовано.

Суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів та нарахованих відсотків. Апелянт вказує про те, що сума заборгованості, яку слід стягнути з відповідача, належним чином обґрунтовані та підтверджені.

Апелянт вказує, що погашення на суму 41 476,78 грн відображено в рахунку заборгованості і у виписці. Така заборгованість розрахована з урахуванням усіх погашених сум.

Також суд не звернув уваги на те, що заборгованість за тілом кредиту в повному обсязі не погашена. Позичальник зобов`язувався її повернути та сплатити відсотки. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідач не звертався до банку для розірвання договору, а навпаки погодився з його умовами, оскільки користувався кредитною карткою і вчинені ним операції по кредиту.

Судом не досліджено належним чином докази по справі, не звернув ували на наявність заборгованості за тілом кредиту та безпідставно відмовив у стягнення заборгованості за фактично отримані кошти.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвали нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 31.01.2012 ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 15).

У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг і регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 процентна ставка не зазначена. Також у підписаній сторонами заяві відсутні умови договору про їх зміну банком в односторонньому порядку.

До кредитного договору банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому зазначено умови кредитування, зокрема: базову відсоткову ставку в місяць: у розмірі 3,0 % - для кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», 2,5 % для кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (за тратами здійсненими з 01.09.2014 2,9 %, з 01.04.2015 3,6 %), 1,7% для кредитних карт «Універсальна Contract», 2,5 % для кредитних карт «Універсальна Голд» (за тратами здійсненими з 01.09.2014 2,7 %, з 01.04.2015 3,5 %); розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості, , але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості (для карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Голд» з 01.04.2014 5 %, але не менше 100 грн); термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 21).

Згідно довідки АТ «ПриватБанк» відповідачу в межах підписаного договору про надання банківських послуг № б/н від 31.01.2012 було видано кредитні карти: 02.02.2013 кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 з терміном дії до 09/16, кредитну картку «Універсальна GOLD» 08.07.2014 - № НОМЕР_2 з терміном дії до 01/18, кредитну картку «Універсальна GOLD» 19.02.2018 - № НОМЕР_3 з терміном дії до 01/22. В останнє відповідачу 22.02.2022 було видано кредитну картку «Універсальна GOLD» № НОМЕР_4 із строком дії до 04/26 (а.с. 14).

Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , при видачі кредитної картки № НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт 300 грн, який у подальшому неодноразово змінювався та з 26.12.2022 кредитний ліміт встановлено 0,00 грн (а.с. 13).

ОСОБА_1 22.02.2022 було підписано паспорт споживчого кредиту із наступними умовами кредитування: ліміт кредиту - до 200 000 грн / до 300 000 грн / до 400 000 грн/ до 800 000 грн ; строк дії договору - 12 місяців з пролонгацією; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; пільговий період - до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25-го числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); мета отримання споживчі потреби; спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом (на картковий рахунок); процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001% річних; процентна ставка за межами пільгового періоду, відсотків річних - 42% / 40,08% /36% ; базис розрахунку процентної ставки : виходячи з 360 днів у році; тип процентної ставки - фіксована; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 20 000 грн / 20 240 грн / 100 000 грн ; реальна річна процентна ставка, відсотків річних за умови отримання готівкових коштів з використанням кредитної картки та користування поза межами пільгового періоду і погашення кредиту мінімальними платежами -51,09% / 51,76% / 42,55%; порядок повернення кредиту - щомісяця 1-го числа календарного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн; 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно у разі прострочення з другого місяця прострочення; процентна ставка, яка застосовується при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту - 84,00% / 81,60% / 72,00 % (а.с. 16-20).

Згідно розрахунку банку заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 20.03.2023 становить 36 677,87 грн,з якої: 30 003,41 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6 674,46 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 10-12).

Відповідно до п. 2.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) також стягнути заборгованість за відсотками.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивача, відображеного у стовбцях «Витрати клієнтом кредитних коштів», «Відсотки погашені за рахунок кредита» та «Тіло кредиту поточне» убачається, що нараховані банком відсотки погашалися в тому числі за рахунок кредитних коштів (шляхом списання самим банком коштів кредитного ліміту), що призводило до збільшення поточного тіла кредиту.

Обґрунтовуючи вимогу про стягнення тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованості за відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31.01.2012, позивач посилався на Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua як невід`ємні частини договору.

Умовами та правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, нарахування банком процентів за користування кредитів в розмірі, встановленому Тарифами банку, відповідальність сторін, право банку здійснювати зміну тарифів та інших умов обслуговування рахунків, зокрема змінювати в односторонньому порядку розмір наданого кредитного ліміту на платіжну картку, а також право банку списувати кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, щодо права банку на внесення банком щомісяця в односторонньому порядку змін до Умов та правил, списувати кошти кредитного ліміту з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки вона повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Не можуть бути застосовані до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, про право банку на зміну в односторонньому порядку Умов та правил, списувати кошти кредитного лімітуз метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, надані банком Тарифи і Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи встановлення обов`язку позичальника сплатити проценти від суми неповернутого в строк кредиту у разі неповернення кредиту в строк, визначений Умовами та правилами, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи те, що Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах цієї справи не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 31.01.2012 шляхом підписання анкети-заяви.

Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки за користування кредитом 40,8 % річних.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У цій справі між сторонами виникли відносини щодо споживчого кредитування, тобто договірні правовідносини між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, зокрема щодо встановлення можливості в односторонньому порядку збільшення процентів за користування кредитом та річних процентів, про які вважав узгодженими банк.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які правильно враховані судом першої інстанції при розгляді цієї справи відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Вказаним спростовуються доводи апелянта, що відповідач фактично погоджувався з Умовами та правилами, які діяли на момент укладення договору, так і після внесення змін до таких шляхом прийняття нових редакцій таких, а також Тарифів.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що укладення договору відповідачем у відповідності до ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, є доведеним, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості, а не з підстав не укладення кредитного договору.

При цьому, надана банком виписка по рахунку не містить інформації про умови договору, укладеного між сторонами.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем погашено заборгованість за тілом кредиту в сумі 41 476,78 грн, а тому необхідно зарахувати цю суму в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту за вказаним кредитним договором.

Як встановлено судом, збільшення поточного тіла кредиту мало місце у зв`язку з погашенням в односторонньому порядку банком за період з 01.06.2015 по 30.06.2019 нарахованих відсотків в розмірі 9 086,28 грн та починаючи з 01.07.2019 нарахованих відсотків в розмірі 26 490,49 грн за рахунок встановленого кредитного ліміту, а всього 35 576,77 грн.

Банк в період строку дії карток та встановлення на них кредитного ліміту формував «тіло кредиту» накопичувальним способом, включаючи до суми фактично використаних позичальником коштів нараховані щомісячні проценти. В кожному наступному місяці проценти знову нараховувалися на збільшене в такий спосіб тіло кредиту, до якого увійшли попередні відсоткові нарахування. Тобто в такий спосіб банк нараховував проценти не лише на фактично використані позичальником кредитні кошти, а й на проценти за користування цими коштами, які погашалися банком за рахунок кредитного ліміту та включалися до витрачених клієнтом кредитних коштів.

Оскільки позивач не надав доказів щодо підстав нарахування та стягнення процентів, які були списані за рахунок тіла кредиту, суд позбавлений можливості дійти обґрунтованого висновку про наявність обов`язку відповідача щодо сплати відсотків у визначеному позивачем розмірі та які списувалися за рахунок тіла кредиту без згоди позичальника.

Станом на 30.06.2019 у позичальника була наявна заборгованість за тілом кредиту в сумі 27 334,71 грн, в яку банком безпідставно включено нарахованих відсотків в розмірі 9 086,28 грн. Таким чином залишок непогашеного тіла кредиту становив 18 248,43 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписок по банківському рахунку ОСОБА_1 в період з 01.07.2019 по 20.03.2023 користувався картковим рахунком і ним фактично використано кошти (шляхом зняття готівки, розрахунків в магазинах тощо) в сумі 21 634,92 грн.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

У зв`язку з цим не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів та нарахованих відсотків, а погашення на суму 41 476,78 грн відображено в рахунку заборгованості і у виписці, така заборгованість розрахована з урахуванням усіх погашених сум і заборгованість за тілом кредиту в повному обсязі не погашена.

За встановлених обставин, станом на 30.06.2019 у позичальника була наявна заборгованість за тілом кредиту в сумі 18 248,43 у наступний період 01.07.2019 по 20.03.2023 ним отримано кредитні кошти в сумі 21 634,92 грн, тобто всього 39 883,35 грн.

За період з 01.07.2019 по 20.03.2023 позичальником внесено коштів на погашення заборгованості за тілом кредиту в сумі 41 476,78 грн, на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту 3 994,98 грн, тобто всього за тілом кредиту (поточним та простроченим) 45 471,76 грн. При цьому за цей період позичальником внесено кошти на погашення заборгованості за нарахованими відсотками 5 770,12 грн. При цьому, останній платіж здійснено 26.02.2022 в розмірі 1 350,17 грн.

Таким чином, враховуючи безпідставне включення в заборгованість за тілом кредиту нарахованих відсотків сумі 35 576,77 грн, станом на 27.02.2022 у позичальника була відсутня заборгованість за тілом кредиту.

Прострочене тіло кредиту, яке просив стягнути позивач, є фактично відсотками за користування кредитними коштами, що не може вважатися наданими позичальнику в користування коштами.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими за ставками 40,8 % річних з 01.08.2022.

Колегія апеляційного суду вказує про те, що незважаючи на те, що ОСОБА_1 22.02.2022 підписав паспорт споживчого кредиту в якому зазначена відсоткова ставка та інші умови кредитування, які були обумовлені між сторонами, станом на 27.02.2022 у позичальника була відсутня заборгованість за тілом кредиту, тому і відсутні підстави для нарахування заявлених до стягнення відсотків.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині недоведеності позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, оскільки позивач не надав доказів щодо підстав їх нарахування та стягнення.

Крім того, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_1 повернуті фактично отримані кредитні кошти та в повному обсязі погашено зобов`язання за тілом кредиту перед позивачем.

Посилання апелянта на те, що відповідач не надав суду будь-яких належних чи допустимих доказів, що надані позивачем Умови та правила, а також Тарифи викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, та що він не знав про умови кредитування. Розмір наявної заборгованості ним не спростовано, а суд передчасно відмовив у задоволенні позову, не заслуговують на увагу, виходячи з такого.

Велика Палата Верховного Суду у п. 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц вказала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Отже відповідачем повернуто фактично отримані кредитні кошти та в повному обсязі погашено зобов`язання за тілом кредиту перед позивачем, а позивач не надав доказів щодо підстав та обґрунтованості нарахування і стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту. На підтвердження стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту банк не надав доказів, з яких вбачається наявність права банку в односторонньому порядку списувати кошти заборгованості за нарахованими процентами за рахунок встановленого банком кредитного ліміту шляхом збільшення тіла кредиту.

Безпідставними є доводи апелянта про те, що судом не досліджено і не перевірено належним чином подані стороною докази, не оцінено у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами і що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що зазначено у розрахунку заборгованості за договором. Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції перевірив розрахунок заборгованості і дав їм належну правову оцінку в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, зокрема випискою за картковими рахунками (по кредитному договору).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Снятинського районного суду від 31 серпня 2023 року залишити без зміни.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.М. Барков

О.О. Томин