Справа № 308/5675/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 листопада 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Куштана Б.П., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 грудня 2022 року у складі судді Іванова А.П., у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив :

У червні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 10.07.2006 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №MKT7AK00010019 від 10.07.2006, за яким банк надав позичальнику кредит у сумі 8994, 80 дол. США на строк з 10.07.2006 по 11.07.2011 із щомісячним погашенням заборгованості за кредитним договором відповідно до умов і порядку встановлених договором. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконує. Станом на 06.04. 2020 року заборгованість за укладеним договором становить 15550, 20 доларів США, з яких: 2432, 55 грн. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 47, 18 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 124, 60 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом та 12946, 07 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором.

За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №MKT7AK00010019 від 10.07.2006 у сумі 15550, 20 доларів США, що за курсом 27.37 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.04.2020 складає 425608, 97 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 грудня 2022 року у заявленому позові відмовлено.

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта Дурдинець Р.Ю. в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу просить її задовольнити.

Представника відповідача адвокат Бачинська А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 10.07.2006 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №MKT7AK00010019 від 10.07.2006, за яким банк зобов`язався надати позичальнику готівку у сумі 8994, 80 дол. США на строк з 10.07.2006 по 11.07.2011 у вигляді встановленої кредитної лінії на купівлю автомобіля у 7120 доларів США, а також сплату страхових платежів у сумі 1874, 80 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 0, 88 % на місяць на суму залишку заборгованості та 1% винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, а також 0, 25 % від суми наданого кредиту за дострокове погашення такого. Зазначено, що погашення заборгованості за договором здійснюється в період сплати з 21 по 28 число кожного місяця у сумі 171, 57 доларів США (заборгованість по кредиту, відсоткам, винагороді та комісії).

Пунктом 2.2.2 визначено обов`язок позичальника сплачувати відсотки за користування кредитом, а п. 2.2.3 сплатити банку винагороду та комісії.

Пунктом 4 .1передбачено право банку нараховувати пеню в розмірі, 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки.

З розрахунку заборгованості за договором №MKT7AK00010019 від 10.07.2006 видно, що станом на 06.04.2020 така становить суму у 15550,20 доларів США, з яких: 2432,55 доларів США прострочена заборгованість за наданим кредитом, 47,18 доларів США заборгованість за простроченими відсотками, 124,60 доларів США заборгованість за простроченою комісією та 12946,07 доларів США пеня.

З вказаного розрахунку вбачається, що відповідачем здійснювалося погашення заборгованості за наданим кредитом, зокрема заборгованості по відсоткам, пені та комісії, останнє зарахування здійснено у сумі 127, 59 на погашення пені (10 колонка розрахунку) 15.06.2011.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор-прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач, як позичальник, неналежно виконує умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість за договором, а тому заявлені до нього вимоги є обґрунтованими, а право позивача, як кредитора, є порушеним.

Разом з тим, представником відповідача у відзиві на позовну заяву від 07.12.2022 заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу .

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Згідно із ч.3,ч.4ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору (пункт 1.1.) до 11.07.2011, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості (п. 1.1.) період сплати з 21 по 28 число кожного місяця.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання за договором, а саме не вносив суму, визначену у п. 1.1 кредитного договору на погашення заборгованості, остання сплата у сумі 127, 59 відповідачем здійснена 15.06.2011року.

Строк дії договору закінчився 11.07.2011року. Будь яких інших платежів після спливу дії договору відповідач не вносив.

З даним позовом до суду позивач звернувся у червні 2020 року, тобто після спливу трьохрічного строку звернення до суду.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що мало місце переривання строків позовної давності, про що свідчить рішення суду від 03.10. 2017 року у справі №308/12836/13- ц, про те, до апеляційної скарги не подав жодних доказів. Також, у поданій позовній заяві, протягом розгляду справи судом першої інстанції (з червня 2020 року по 07 грудень 2022 року) позивач взагалі не посилався на дані обставини і такі обставини не були відомі суду першої інстанції і предметом аналізу при розгляді справи по суті судом першої інтенції.

Така поведінка позивача вказує на недобросовісність здійснення позивачем своїх прав та зловживання процесуальними правами. Разом з тим, суд апеляційної інстанції витребував матеріали вказаної цивільної справи.

З оглянутої справи №308/12836/13- ц вбачається, що 25.07.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ 21140, який належить відповідачу, в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 4978,57 доларів США, що складає 139648,89 грн., який рішенням суду від 03.10.2017 року задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 4029,73 доларів США, що складає 32197,54 грн. звернуто стягнення на даний автомобіль та вилучено його від відповідача із здійсненням позивачем дій щодо розпорядження даним автомобілем.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Таким чином пред`явленням 25.07.2013 року позивачем позову до відповідача про звернення права на предмет застави мало місце переривання строку позовної давності, і після цього з 26.07.2013року почався перебіг строку позовної давності заново, який відповідно закінчився - 26.07.2016року, а з даним позовом позивач звернувся 16 червня 2020 року, тобто також з пропуском строку позовної давності.

З врахуванням наведених обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у заявленому позові. Доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішень суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2023 року.

Головуючий :

Судді: